Dr. Bogomir Novak: Ali živimo v času vedrine ali sivine?                                   152 strani
Kazalo
Uvod                                                                                                                                            1
1. Kratek vpogled v misli indijskih duhovnih mojstrov                                                              3                                                                                                                 
1.1 Kaj je in kako funkcionira (samo)zavest?                                                                             7

2. Poti do vedrine                                                                                                                      17

3. Pogoji odlične komunikacije                                                                                                 21                                                                                                                         
3.1 Sidra, meditacija na čakre, dober stik                                                                                 21  
3.2.   5 elementov v antični kitajski medicini                                                                           33                                                     
3.3 Pogoji zdravja in bolezni                                                                                                    38
3.4 Homo poeticus  in potovanje duš                                                                                        45 
3.5 Izkazi krščanske vere                                                                                                          51
3.6 Duhovnost je pogoj vedrine                                                                                                57
3.7 Energije partnerstva                                                                                                            75 

4.  Razlikovanje ravni zavedanja kot pomoč za osebnostno rast                                              84

5. O širjenju družbe in vesolja                                                                                                102
5.1 Praznovanje ustrezne frekvence                                                                                        116 

6.Kako dosegati in ohranjati rezilienco?                                                                                 125                                                                                                                                        
6.1 Lekcije iz antike                                                                                                                126
6.2 Zasnove eksistencialne pedagogike zdravja                                                                      127                                  

Zaključki                                                                                                                                 139

Literatura                                                                                                                                 149
Viri                                                                                                                                          152

Uvod 
Lani sem začenjal novo leto s tremi različmimi zdravljicami, letos pa s tremi voščilnicami, da bi vsak katera od njih padla na plodna tla. Vse te želje nas hočejo razvedriti, nas pripraviti na nove zapletene in razplete. Opažam, da je potrebno, da se letni časi izrazijo vsak s svojimi pozitivnimi poudarki, raznobarvno očarljivo in pomirljivo. Kot pravi Minatti 'nekoga moraš imeti rad', nad čem se je treba radostiti, da nas ne preveč ne zajame bolečina še ne prežive tega, bolečina nedoživetega. Kot pravi stara modrost, je vsako obdobje v čem srečno v nesreči, ljubeče v kaki nepreživeti jezi, sovraštvu, da bi s to doto prekrmarili k  vedrini, sinjini, jasnini.  

Če kdaj, potem prav zdaj živimo v času svetovne noči, ko koronavirus pustoši po ljudeh vse dni. A človek je inovativen in izumlja vedrino v sivini, v temi, išče pot naprej v brezpotju. Zakaj razprava o vedrini in sivini? Za vedrino se zavzemamo z življenjsko modrostjo, sivina povprečja pa nas obdaja, če se ne potrudimo za kaj transcendentnega. Vedrina očitno ni določena kot posamezna vrednota, ker jih je več skupaj. povezujemo jo s tem, kar smo že povedali o osebnostni rasti in njenih energetskih potencialih. Vedrina je obeležje sreče, veselja, radosti, čistega duha. Vemo, kdo je danes aktualen, ne vemo pa kdo je moder. Mnogi mislijo, da jim aktualnost v medijih prinaša tudi modrost. Vendar pa mediji večinoma ne posredujejo modrosti. Janusov pogled naprej in nazaj prinaša dilemo med pesimizmom in optimizmom. Čas nas vedno vznemirja, ker malokdaj teče v eno samo predvidljivo smer. Nad-čas je pri Aboridžinih sanjski, sicer pa večni, angelski, božji čas v človeškem, itd.  
Vedrina je posledica višjega stanja duha in visoke pozitivne samopodobe, sivina pa prevladuje na nižji stopnji samopodobe.  Vedrina je jasnost, veselje, radost, iskrenost. Povezujemo jo z lepim vremenom, kar pomeni, da smo vedri v sebi v svoji ugodni atmosferi oz. klimi. Vedrina izhaja iz naše uravnotežene osebnosti, visoke pozitivne samopodobe. Takšna osebnost se počuti opolnomočeno. V antiki so vrli može občutili, da jih vrlina osrečuje. Ali občutimo vedrino ali sivino je odvisno od sozvenenja oz. soutripanja energijskih frekvenc. Te nas napravijo dovzetne za eno ali drugo, pozitivno ali negativno klimo – atmosfero. Zato je prav, da se izpostavljamo dobrim in izogibamo slabim. Vedrina je za starostnike zaščita pred demenco in alzheimerjevo boleznijo.        
V 1. poglavju izpostavljam nauke Krishnamurtija o svobodnem, sproščenem življenju, Patanđalijev koncept joge modrosti, budističnih 5 rek komentiram v evropskem filozofskem kontekstu. Za razumevanje sodobne fizike valovanja je zanimiva Nagarđunova štirivalentna logika: 1. afirmacije, 2. negacije, 3. afirmacije in negacije, 4. niti afirmacije, niti negacije. Razvijam idejo (samo)zavedanja do čuječnosti, sproščene nedejavne dejavnosti, v rezultatih opredmetenih interesov. Diferenciacija zavedanja nam pomaga preseči vsakdanjo nereflektirano zavest na t. im. višjo raven.    
V 2. poglavju izpostavljamo Lozarjev sodoben filozofski pristop k vedrini, ki je zanj nasprotje tesnobe. Kako jo ohranjati kljub stiskam? Štejem jo kot inačico veselja, isrenosti sreče. Izhodišče zanjo je pozitivna psihologija s pozitivnim mišljenjem. Vedrina je oblika veselja, pozitivnega odnosa do življenja. hrepenimo po njej. 
Tretje poglavje je najobsežnejše. V njem  analiziramo nekaj osnovnih prijemov NLP-ja kot so rušenje negativnih sider, dober stik (raport) kot pogoj odlične (dvosmerne, povratne) komuni kacije, Diltsova piramida… Predstavljamo eno izmed meditacij na sistem čaker. Nadaljujemo s pogoji za zdravje po starokitajski medicini 5 elementov.  Pogoje zdravja in bolezni bomo nadaljevali v 6. poglavju o rezilienci. Koliko smo odporni na stiske (austerity)? Krščanstvo anticipira vstajenjsko vedrino kot premane poraze, trpljenja in smrti zato pokaže mo stališča Jezusa do svojih učencev. Vedrina je duhovni cilj osebnega razvoja v budizmu. Pokažemo na razliko med vsakdanjim nepopolnim in duhovnim popolnim zavedanjem, ki vodi sdo sreče – anande. V življenju tedaj prevlada ljubeča prijaznost - metta. Zukav piše o duhovnem partnerstvu. Tabelarično pokažemo razlike med srečnim in nesrečnim partnerstvom z opozorilom na pogoste napake, ki jih delamo.    
V 4. poglavju razlikujemo različne ravni zavedanja, kar omogoča osebnostno rast. Razglab ljam o pomožni literaturi in zgledih v njej za našo duhovno osebno rast. Ne moremo mimo stanja družbe – delne stagnacije šolstva, zdravstva, gospodarstva v času koronakrize. Narcisizem, ki se je razvil po vojni, je v bistvu atomistična (Taylor) in nekrofilno potrošniška kultura (po Frommu) odpadkov, kar znižuje njeno raven.
V 5. poglavju nadaljujemo z Detelovo fizikalno teorjo sintropijev- samoobnove narave. Napotujemo na harmonijo vesolja, glasbo, ki nas oplaja (brain power, deep slepimg meditation).  Ključno je, da najdemo našo ustrezno frekvenco, da najbolj optimalno funkcioniramo (Penny). Sklicujemo se na biblijske vire naših moči. 
V 6. poglavju skušamo povzeti glavne značilnosti rezilience. Jasno je, da nam ves čas niha od minimalne do optimalne. Ne vemo natanko koliko jo imamo. Ponavadi mislimo, da jo imamo več, pa se pokaže. Da ni tako. Predstavimo nevrologa Cyrulnika, ki opisuje vedenja v času koronakrize. Sledi informacija o eksistencialni pedagogiki, ki izhaja iz virov učenja. Naša notranja varnost in gotovost sta pomembnejši kot zunanja, čeprav ne gre brez slednje. Razumevanje naše ranljivosti omogoča pogumna ravnanja. Neustrašnosti ni brez ljubečega spoznavanja strahu.    
Človek je vseživljenjsko na razpotju med resignacijo in optimalnim razvojem. Pokazali smo markacijske točke različnih poti. Zavzemamo se za to, da gledamo to, kar je zgoraj in ne to, kar je spodaj, to, kar spodbuja upanje in ne tega, kar vodi v brezup. Za pot navzgor se je treba potruditi, čeprav je videti kakor Sizifovo vajenje skale navzgor, ker se navzdol skotali sama. To pomeni, da ne smemo puščati svojega počutja in družbenih razmer vnemar, ker se v tem primeru poslabšajo.     
1.	Kratek vpogled v misli indijskih duhovnih mojstrov
Upanišade predstavljajo zaključek Ved in jih zato pogosto poimenujejo tudi veda-anta. Predstavlja temelj največjega dela znanih indijskih filozofij in religij. Upanišade so v glavnem kratka filozofska in napol filozofska besedila, v katerih je religiozen element manj poudarjen. Glavnih Upanišad je 14. Najstarejše so razmeroma dolge, napisane so v prozi, v kateri so tu in tam posejani verzi: primera za to sta Brhadara njaka in Čandongja, ki sta tesno povezani z Brahmanami. Iz nekoliko poznejšega časa je mnogo krajša Aitareja, sledi pa ji skupina, ki jo sestavljajo Kaušitaki, Kena in Taittirija. Po svojem jedrnatem slogu, polnem misli, z vzvišenimi podobami in živimi primerjavami, se lahko merijo z najvišjimi dosežki indijske književnosti. Glavni teksti so Kathaka, Švetašvatara, Mundaka in Prašna; priključena jim je skupina, ki je nastala nekoliko kasneje in je napisana v prozi - Mandukja in Maitrajanija.
Najstarejše Upanišade so predbudistične; skupino Upanišad v verzih pa so bržkone napisali nedolgo pred vznikom budizma, torej okrog leta 500 pred našim štetjem.
Nagardžuna (नागर्जुन,150-250), indijski budistični filozof, * ok. 150, Južna Indija, 250, Indija. Utemeljil je doktrino praznosti (šunjata) in je poznan tudi kot ustanovitelj srednje šole,  madhjamako (‘srednja pot’), pomembne tradicije mahajanskega budizma. Nagardžuna je najbolj znan mislec v zgodovini budizma po Budi samemu. Ta sloves je bil zagotovo prisoten v budističnih kulturah v Aziji, vendar pa je bil povečan na Zahodu. Nagardžuna je izumitelj štirivalentne logike, medtem ko je Aristotelova samo dvovalentna. 4 vrednosti so: 1. Nekaj obstaja, 2. Nekaj ne obstaja, 3. Nekaj obstaja, drugo pa ne, 4. Ne obstaja niti nekaj niti nekaj drugega npr. svetloba ni niti val niti ne-val - delec. Govorimo o dvojni naravi, kar pa ni paradoks.
  
Krishnamurti (1994) izhaja zgolj iz lastnega neposrednega izkustva. Zato (inter)pasivno prilagajanje ne zadostuje. Kako nas aktivno izkustvo transformira, da postanemo celoviti, ne le  parcializirani. Mistiki hodijo po novih poteh duše za uvide v  globine  in širine življenja v njegovi  celovitosti. Gre za duhovno inteligenco, ki se razvije kot posledica notranje umirje nosti in je odlika notranjega človeka. Učitelj bi moral pomagati pri  osvobajanju posameznika  in  razvijanju duhovne inteligenco za  razumevanje  sveta  in sebe. Seveda pa je razvoj  samospoznanja možen  le na osnovi iskrene težnje in izkušenj trpljenja.  
Zdi se, da je najtežje priti do lastnega izkustva. Po drugi strani ima duša neskončen logos (Heraklit). Duša je vedno 'cultura animi', svetišče smisla. Tudi Platonovim 'sužnjem' je potreben  pogum  za dosego višjih ciljev. Le nekateri dosežejo končno  stopnjo spoznanja, vendar tudi ti niso izven  življenjske nevarnosti. Tako za Platona kot za  Krishnamurtija  je  svoboda onkraj  danega  čutnega sveta. Spoznanje sveta in  sebe  potekata hkrati.  V spoznavanju samega  sebe glede na odprtost za neskončno morje izkušenj vedno na začetku, je Krishnamurti (1993, 1994) sokratik oz. gnostik. Po nasvetih posamezniku je delno podoben tudi  psihologom 'kontrolne teorije' (William Glasser, Good, Peter Russel) po nasvetih  posamezniku, da stopijo na samostojno pot. Ne priznava  discipline. Ugotavlja pa, da tudi notranja samozaščita včasih odpove.    

Tudi  Krishnamurti razlikuje med  običajno in mistično zavestjo. Če želimo preseči vsakdanjo zavest, opustimo najprej miselne  omejitve, ne delujemo in ne izbiramo. Če vidimo jasno, kaj smo,  to, kar  razumemo, ni več problem sprejeti to, kar nam je dano oz. podarjeno. Postopno  postanemo  preprosti, in občutljivi, ker stvari hitro zaznavamo in sprejemamo. Zato je potrebno razumeti svoje zavore, navezanosti in  strahove. Svoje probleme rešujemo le z neposredno  izkušnjo. Raziščemo jih v smeri nedejavne  dejavnosti  (kit. wu vei) in brez željnosti želje. Nekateri tudi drugod po svetu skušajo ostati v sproščeni drži, na kar kažejo vedenjski modeli hygge, lagom, ikagay,…   
Da gre za ta arhaični princip uravnoteženja in identifikacije  z enim, je razvidno iz avtorjevih stališč, po katerih je  samospoznanje spoznanje našega odnosa do sveta. Ta odnos je v od ziva nju zavesti   na dražljaje, ki sprožijo različne  'napadalno - obrambne procese'. Tako pridobiva mo znanje o odnosih, v katerih dominirajo napačna pričakovanja zaradi različnih želja. Meni, da je edina prava revolucija intra-  in  inter-personalna. Metoda  samospoznanja ni izbirna, je pa selektivna v  smislu  odpustitve negativnih duševnih pojavov/vplivov v njihovem nastanku. Njihov  izvor  je v  sebičnem jazu/zavesti s  strahom,  nasiljem, ambicioznostjo in ponosom. 
Če se  hočemo osvoboditi vplivov, ki nas pogojujejo (zmotijo, zmedejo, omejujejo, vežejo), se jih je treba najprej zavedati kot spoznanja mehanizmov zavesti. Vsaka razumska primer java, identifikacija  in samoanaliza  vodi  v še večjo odtujenost. Misli so že  rezultat želje, te pa so rezultat delnih zaznav. Želje nastajajo že  zato, ker  naše  sposobnosti ne more jo ostati neusmerjene.  Svoboda misli za Krishnamurtija ne  obstaja, ker  je  misel odziv spomina, znanja, izkušenj  in  asociacij  ob dogodku.  Psihološka analiza pokaže, da nasilje izvira iz  strahu (glej tudi De Mello: Zavedanje ali Palmerjev Avatar), strah pa iz ob  občutka ogroženosti oz. pomanjkanja notranje varnosti - duhovne moči ljubezni. 
Strah opazujemo v celoti, če živimo z  njim s tiho-občutljivo zavestjo, ne da bi ga secirali na delce, ga spominsko reducirali na  pretekle  izkušnje ali ga postopno  odpravljali  po  njegovih dejavnikih. Odpraviti razliko med opazovalcem in opazovanim pomeni  odpraviti sebe (sebični jaz) kot sestavino  strahu, nasilja, (užaljenega) ponosa. Večina je prepričana, da ima vsak strah zunanji  izvor, čeprav ima notranjega in je zato lahko brez razloga.  Zato so tudi akcije pogosto (napačno) usmerjene navzven, namesto navznoter. Enako kot strah odpravimo tudi  nasilje,  ki se nahaja v zavračanju, ubijanju, samoizolaciji, ostrih besedah, uboganju iz strahu, ravnodušnosti (apatiji). Nasilje  je možno  razumeti šele z vidika globljih motivov posameznika in celotnega človeštva. To pa pomeni sprejeti tudi svojo samoto, nepripadnost določeni družbi in  pripadnost  človeštvu. Negativnih vplivov ne bi smeli niti obsojati  niti ne opravičevati.  
Krishnamurti sicer ve, da posameznik organizacijsko pripada določeni državi, religiji, partiji ali drugemu delnemu sistemu (ker ne verjame kot Marx v odmiranje institucij), vendar pa ne bi  smel (p)ostati od teh institucij psihološko odvisen. Psihološka  nenavezanost pomeni dominacijo duhovnega jaza nad empiričnim, ki je v nenehni interakciji z zunanjim svetom. Krishnamurti tudi ve, da osvobajanje  od iluzij zlahka vodi v nove iluzije, zato   resnici ne sledi, ampak jo le spoznava, tudi če gre za nenasilje  (ahimsa v  Gandijevem primeru). Večina ne more ostati nenasilna  za  ceno popolnega nasilja drugih nad njimi, ker to pomeni, da se posameznik pustiti tudi ubiti. Glavni problem je, kako se izogniti strahu. 
Po Krishnamurtiju sta  vera in znanje ujeta v spone tradicije, ki onemogoča zavesti  hitro prilagajanje. Krishnamurti sprejema našo notranjo vero, ne pa zunanje avtoritete in varnosti.  Vero sprejema v izvornem smislu iskanja in poglabljanja resnice  ljubezni, skupnosti, enega. Ne privilegira  nobene svetovne religije, kar pomeni, da pot pozornosti ni vezana  zgolj na  budizem (glej npr. Zavedanje Anthonyja De Mella) ali katolicizem ali drugo religijo, ki je en del nasprotja konfliktnega sveta. Strahu se zanj ne moremo znebiti direktno,  ampak  preko  opazovanja želja in drugih psihičnih pojavov. Zagovarja brezželjnost (ataraksija pri stoikih). Bistvo želje je zanj nasprotovanje, ker  je želja vezana na odnos med užitkom in razočara njem.  Želje nastanejo  s prijetnimi občutki in simboli v smislu 'imeti predmet'.  Želje  so  pohlepne, posesivne.  Besede so simboli, ki prinašajo takšne  ali drugačne občutke, ti pa  ideje, misli in dejanja. Resnica  pa ni želja, simbol ali občutek,  ampak je v odnosih, ki so vedno novi, vendar so zrcalo nas samih. Kadar  smo 'ujetniki' rutine, ne moremo doživeti nič novega. 
Racionalna kultura nas prikrajšuje za globoka doživetja. Če delamo to, kar bi radi, iz tega črpamo življenjsko moč, tudi če je delo še tako nepriznano. Ko se borimo za realizacijo svojih ciljev, se borimo za to, kar nismo zaradi gesla 'več in bolje', ker smo omejeni z ovirami. Te izginejo le, če smo pozorni, tako da znamo 'prisluhniti in videti'. Krishnamurti razpravlja o ljubezni, ki  jo  pogosto napačno razumemo, ker je ne povezujemo s svobodo. Ljubezen pomeni notranje in zunanje  očiščenje, ki se rodi, ko zavest razume probleme sveta, ki jih je sama ustvarila s projekcijo strahu navzven.
Večina  odraslih želi mladino kontrolirati, kar trdi tudi Glasser. Nastane kontrolirana sebič nost, ki vodi do stanja jaz nisem v redu, ti nisi v redu. Iščimo navdih,  iskrenost, zbranost, predanost in pozornost kot motivacijske cilje, s katerimi se povsem identificiramo. Trud zanje prinaša te oblike sreče, kadar dosegamo vreden cilj. Srečen človek vidi dejansko stanje  in razume in v celoti sprejme vse, kar je. Trud je  konflikt s samim seboj, boj, zato ga Krishna murti podobno kot daoisti odklanja. To je 'beg od tega, kar res je'. odklanja nesmiselno ponavljanje strojev. Na njihovo avtoriteto  se ne bi smeli reducirati. Resnice  ni brez  neposred nega (mističnega?) izkustva.  Resnica je razumevanje celovitosti življenja in ne ideja, znanje ali mišljenje.  
Krishnamurti  sicer priznava pomen znanja, ker brez njega  ne  bi mogli  opravljati poklica, vendar znanja in vzgoje ne omejuje  le na poklic. Koristno znanje deluje nasprotujoče kot proces želje. Zanj je znanje  nekaj, kar se ne da ovreči ali nadalje  metodično reducirati.  Znanje je razlaga tega, kar je bilo  umu  predloženo kot  problem ali naloga zaradi radoved nosti. Znanje prinaša  tudi avtoriteto,  tehtnost, pomembnost, dostojanstvo,  občutek  vitalnosti itd. Slabost znanja je v tem, da nas razdvaja, če ne vsebuje ljubezni.  
Da gre za ta arhaični princip uravnoteženja in identifikacije  z enim, je razvidno iz avtorjevih stališč, po katerih je  samospoznanje spoznanje našega odnosa do sveta. Ta odnos je v odziva nju zavesti na dražljaje, ki sprožijo različne  'napadalno-obrambne procese'. Tako pridobiva mo znanje  o odnosih, v katerih dominirajo napačna pričakovanja zaradi različnih želja. 
Krishnamurtijev radikalizem pomeni neimenovano negativno  dialektiko dosežkov obstoječe kulture. Ne moremo začeti popolnoma iz nič. Celo Robinson se na samotnem otoku spominja prejšnjega načina proizvodnje. Lahko smo sami, a ne bi smeli biti osamljeni. Cilji, ki so vezani  predvsem na  moč, uspeh, ugled, položaj, povezuje negativno asociativno  s posnemanjem, trudom, strahom, zavistjo, lažnim spoštovanjem  drugega  in mišljenjem kot omejevalnim, kolektivnim in  izolacijskim procesom,  ki ne reši nobenega problema, ker jih s  svojo  naravo šele  producira.  Tako je tudi s samoizpolnitvijo, ki  jo  želimo zaradi zavesti o lastni ne pomembnosti in negotovosti. Čedalje teže  je  biti ustvarjalen, ker se posameznik s  starostjo  iskanja resnice  čedalje bolj boji, človeštvo pa tudi ne sme tvegati,  da bi  doseglo vse, za kar je sposobno. Miroljubna revolucija od znotraj je  za Krishnamurtija  edini  pogoj  vitalnosti družbe, ker  je  pot  iz razdvojenosti zahodne kulture. 
Spravo s samim seboj in z drugimi dosežemo, če se odpovemo želji po maščevanju, odpravimo notranje ovire in travme. Činmoj (2019) zagovarja tezo, da ne smemo dvomiti. Dvom je strup. Tedaj je treba brezmejno zaupati intuiciji, ki je pred razumom. Kahneman (2018) zastopa hitro in počasno mišljenje. Moje izkušnje so, da je treba misliti racionalno, kadar situacija terja natančno reševanje npr. pri matematiki, strategiji šaha, planiranja v arhitekturi. Ne smemo se pustiti  ujeti besedam in simbolom, ki razdvajajo. Zakaj izhaja  nasilje iz nasprotja med simbolnim in instinktivnim?  Ker se borimo za svojo podobo sveta. Dokler iz strahu pred drugim iščemo zunanjo in notranjo varnost, ne moremo spoznati resnice.  Obratno  pa ne-ubijanje pomeni ostati v enem.
Krishnamurti piše, da je plamenu pozornosti pot k samospoznanju. Znanje nam je prineslo računalnike, atomsko bombo, jedrske centrale in drugačne načine učenja npr. na daljavo. To tehnično znanje z umetno inteligenco ni dovolj brez neposrednega doživljanja sedanjosti. Mnemozine je starogrška boginja spomina in s tem vsega znanja in umetnosti. Menim, da je mnemozine odrinjena. Sama preteklost  nam ne da sreče, ker ni celostna. Celostna je le zaznava sedaj in tukaj, ki pa jo svet vizualizacije zna pričarati – naenkrat lahko participiramo pri vrhunskem smučanju, alpinizmu, petju. Upiranje določenemu negativnemu vplivu ne vodi k rezultatu, ker je npr. upiranje skopuštvu še vedno obremenjeno s skopuštvom. Enega dela nasprotja se ne ubranimo z drugim. Potrebno je odpraviti samo proizvodnjo protislovij in zmede, ki jo ustvarjajo misli, predstave, želje in prepričanja. 
Človek ne sme biti služabnik niti zunanji prisili niti notranji nuji, ki ustvarjata prokrustovske obrazce. Novi človek je  nedoločeno samodoločujoč, ni pa samovoljen. Nima nepopustljive volje, ki bi ga vodila v konflikte. Krishnamurti vidi smisel življenja v nenasilju (ahimsa pri Gandiju), sreči in svobodi. Boj z okoljem ni neizogiben, ker je možno celovito življenje 'ne-nemira'. Vse to pomeni, da je dosedanja stopnja kulture le pogoj za naslednjo, ki pa verjetno ne bo brez protislovja, zmede in konfliktov, kot si predstavlja Krishnamurti kot posledico notranje čistosti.  
Kultura strahu, negotovosti, nezaupanja dolgoročno blokirajo razvoj. Z nepremišljenim ravnanjem in neznanjem te  mehanizme utrjujemo.  Malokdaj  pomislimo,  da  naše težnje  po  uspehu  in pomembnosti, ki se srečajo z enakimi težnjami drugih (mimikretični učenki),  ustvarjajo konflikte. Zato v konkurenčnem boju  nastajata svoboda in  nesvoboda,  bogastvo in revščina. Človek je zanj ambivalenca miru in nasilja. Zahodna  kultura  je  kultura  čaščenja  moči, položaja,  uglednega imena in uspeha. Ker so kriteriji povnanjenja previsoki, nas ni  strah le neznanega, ampak tudi znanega. Spomin ima za Platona pozitivni pomen, za Krishnamurtija pa negativnega, ker so pretekle izkušnje tudi izvor strahu, dokler nas vežejo nase. 
Krishnamurti  je  blizu ideje, da pred grozo  zgolj  niča  igramo tragično  igro svetega na last no odgovornost, ko pravi, da  lahko odpovedo  vse varovalke notranjega (bog, prepričanja,  ideje)  in zunanjega  (državne institucije) varstva. Vsak zunanji uspeh,  ki izhaja  iz ambicioz nosti in častihlepja, je posledica strahu,  ki je v tem primeru imeti mir pred nespoštovanjem drugih. Tudi šola vključuje  vzgojo za strah in pogojevanje uspešnosti. To vlogo ima pri Frommu industrijska oz. kibernetična religija. Vedno več hočemo zaradi posesivnih motivov. 
Krishnamurti bolj ceni tiste učitelje, ki se individualno  pogovarjajo z  učencem, da bi lahko inteligentno reševal probleme. To obema omogoča pozornost, ki je jedro duhovne modrosti. Učenje  brez duha je tudi učenje brez kvalitete. 
Ne le noben vpliv, ampak tudi noben vzorec kot rezultat medsebojnih pogojnih vplivov ni cilj, ampak je le sredstvo spoznavanja samega sebe. Samorealizacija ne more postati dosegljiv cilj za tiste, ki ne marajo biti to, kar so. Zato avtor dopušča več  načinov življenja. Če duševno umremo  za stvari, ki jih častimo ali nas žalostijo, je to v biblijskem jeziku spreobrnjenje.
1.1 Kaj je in kako funkcionira (samo)zavest? 
Um sledi volji po enosti in povezanosti dvojic, ki so vsaksebi. To lahko dosega le v komuni kaciji, ki pa ni nikoli dokončna kot tudi ne filozofija. Svojega bistva se zavemo šele v mejnih situacijah. Zavedamo se težnje po samoohranitvi in obenem svoje končnosti. Šifra ni trajna, je enkratna in minljiva.  
Zavest in proces zavedanja predstavljata eno od najtežjih filozofskih pa tudi psiholoških in medicinskih vprašanj. Pri obravnavi teh pojmov različni avtorji običajno dajejo zelo posplošene opredelitve, ki nam povedo le malo ali pa skoraj nič. Večina med nami v sebi čuti pomembnost in veličino tega vprašanja, toda kot odgovor ponavadi dobimo le drobtinice, zavite v “učene” in nerazumljive besede. Razlog je ta, da se poskuša o zavesti govoriti izključno z oprijemljive fizične perspektive. Ker zavest nima materialnega izvora, je o njej
težko govoriti.
Na Novi akropoli so našo pozornost na slikovit in simbolni način usmerili k razumevanju zavesti. Morda bo to, kar sproži intuitivno dojemanje, ustreznejše kot analize opisov, ki so  običajni. Gre za metodo, ki je podobna kot pri mandali ali svetem krogu. Ta opazovalcu omogoča domišljijo, da ne da le sprejme določene razlage, temveč da sam odkriva njene nevidne pomene in povezave. Na tak simbolni način so starodavni modreci “govorili” o stvareh, ki so nedosegljive našim čutilom in razumu. To je način, ki ne razlaga, temveč daje možnost za notranje odkrivanje.
Kdo je tisti, ki se zaveda? Pogosto rečemo: “Jaz se zavedam”. Kaj je to bitje, ki se zaveda samega sebe in svoje okolice? Ali so to samo molekule mojih možganov, ki so se razvrstile na določen način? Je to morda na določen način urejeno polje energije? Ali pa nekaj, kar nima nobene povezave s fizično stvarnostjo? Če so molekule ali pa polje, je potreben še nekdo, ki bi jih smiselno uredil, izbral med milijoni možnostmi, nekdo, ki bi odredil: “Zdaj naredi to in to” … Ta nekdo pa ne more imeti iste sestave, istega bistva, kot so molekule oz. hipotetično polje. Ta nekdo, ki “odreja” in urejuje, mora biti za hierarhično stopnjo višje od objektov, ki ji upravlja. Mora biti nematerialnega izvora in mora biti bitje. Nekateri filozofi (Platon, Scheling, Hegel) povezujejo zavest z idejo. Zavedamo se idej, duše, telesa, bivanja, opredmetenja pri Marxu, samorealizacije pri Maslowu,…
Zavedanje ponazarjamo s simbolom kroga, ker vsega ne moremo opisati le z besedami. Lik, ki se v številnih kulturah že dolgo uporablja kot simbol celovitosti zavesti, je krog. Krog je sestavljen iz treh delov: 1. središče, 2. krožnica in 3. vmesni prostor. Vsak od teh delov ima svoj simbolični pomen. Vsi skupaj pa prestavljajo neko celoto. Ta celota je lahko univerzum kot makrokozmos ali pa človek kot mikrokozmos. To, kar predstavlja krog v dveh dimenzijah, si lahko tudi zamislimo kot sfero v treh dimenzijah.
Središče kroga predstavlja nespoznavno resničnost, središče naše zavesti, točko povezave z nezavednim. To je naš resnični jaz, naša duhovna resničnost, tisti del večnosti, ki se je edini sposoben zavedati samega sebe. To je stična točka med človekom in univerzumom.
Ta točka v sebi nosi vse potenciale, vse možnosti bitja, ki se morajo aktivirati in potrditi prek obstoja. Impulzi življenja, impulzi volje vedno prihajajo iz tega središča ter na svoji poti oživljajo vse naše duhovne, psihične in fizične procese. To pomeni, da proces spoznavanja in prebujanja zavesti izvira iz našega notranjega, metafizičnega središča. Če spodbuda za delovanje ali spoznavanje ne pride iz tega središča, temveč od nekod drugod, na primer iz naših želja, strasti, ambicij ali strahov, potem ne pride do procesa ozaveščanja temveč le do začasnih čustvenih, mentalnih ali fizičnih senzacij. S tem ponazorimo razliko med zunanje pogojeno zavestjo in notranjo brezpogojno zavestjo.
Ali obstaja “most” med zavestjo in materijo? Za Besantovo sta zavest in življenje ista stvar, na katero gledamo od znotraj in od zunaj, ker ni življenja brez zavesti in ni zavesti brez življenja. Odkrijemo, da smo dali zavesti, ki je usmerjena navznoter, ime življenje, in življenju, ki je usmerjeno navzven, ime zavest. Ko je naša pozornost usmerjena na enost, govorimo o življenju, ko je usmerjena na mnogoterost, govorimo o zavesti; pozabljamo, da je mnogoterost posledica odseva Enega na površini, ko  Eno postane mnogo. Bolj ali manj se zavedamo svojega okolja. Če odstranimo ovoj, se znajdemo v enem-vsem.
Obstoj zavesti pomeni ločitev temeljne, osnovne združenosti v dva aspekta. Zavest je vedno o nečem (Husserl). Zavest je odnos subjekta do objekta, četudi samo lahko ta objekt mi sami.  Zavedanje je v bistvu zavedanje omejenosti, in šele nato zavedanje drugih. Zavedanje drugih se pojavi šele s tem, kar imenujemo Samo-zavest, Samo-zavedanje. Ta abstraktnost, ta Dva-v-Enem, zavest-omejenost, duh-materija, življenje-oblika, sta vedno neločljiva, pojavita se in izgineta skupaj; obstajata le v medsebojnem odnosu; raztopita se v nujno ne-objavljeno Združenost, najvišjo sintezo.
V egipčanski, budistični in krščanski veri je tako spodaj, kakor zgoraj, kakor v nebesih tako na zemlji. Spodaj so oblike, ki se jih zavedamo. Elektrika se pojavlja kot pozitivna in negativna. Zakaj potrebujemo “most”? Tako rimski cesar, kakor Jezus sta bila pontifex maksimum. Zavest in materija vplivata ena na drugo zato, ker sta dve sestavini ene celote, ki se, ko se ločita, pojavita obe, tako kot izgineta, ko se združita. In, ko se ločita, med njima vedno obstoja odnos. (Ta odnos je magneten, vendar pa je to magnetizem najbolj subtilne vrste, ki se imenuje Fohat, Daiviprakriti, “Luč Logosa”. To je Substanca, v kateri obstajata esenca zavesti in esenca materije, polarizirani, vendar pa ne ločeni. V stari kitajski filozofiji sta dva pola yin in yang, ženska in moški, ki sta prisotna tudi v petih elementih. Vsak  magnet ima vedno dva pola, ki sta v stalnem medsebojnem odnosu. Ne obstaja le sprednja stran brez hrbtne, ne obstaja zgoraj brez spodaj, ne obstaja zunaj brez znotraj, desne brez leve, ni duha brez materije. Eno vpliva na drugo zato, ker sta neločljiva dela združenosti, ki se v času in prostoru objavlja kot dvojnost. “Prepad” se pojavi takrat, ko razmišljamo o “duhu” kot popolnoma nematerialnem in o “telesu” kot popolnoma materialnem. Materija je omejenost, in brez omejenosti ni zavesti. Pri tej materializaciji zavesti gre za to, da jo postavimo kot pojem, ki je ostra antiteza materiji, vendar pa prepoznavamo dejstvo, da v neki entiteti ne najdemo ene brez druge. Najbolj gosta materija, fizična, ima svoje jedro zavesti; plin, kamen, kovina, je živa, zavestna, zavedajoča. Zato se začne pri določeni temperaturi kisik zavedati vodika in hiti v spajanje z njim.
Skušajmo odkriti pomen premis: 1. Materija je omejena in 2. zavest je edina realnost. Iz tega sklepamo, da izhaja vsaka obstoječa realnost iz zavesti. Če se lahko zavedamo tudi tega o čemer ne razmišljamo, potem to zavest imenujemo absolutna, univerzalna zavest. Je  vse, večno, neskončno, nelokalno. To eno hindujci imenujejo Saguna braman – večno z lastnostmi – pratyag-atma – notranji jaz, krščanski troedini Bog, perzijski hormuzdin muslimanski Alah. Zavest o določenem času in prostoru je individualna zavest konkretnega Bitja, Gospoda številnih vesolij. Količina univerzalne misli, ki jo lahko v popolnosti misli ločena zavest. Vsakemu vesolju podari Bitje, ki je njegov Gospod, del svoje lastne neuničljive realnosti; vendar pa njega vedno omejuje in nadzira misel njegovega nadrejenega, Gospoda vesolja, v katerem on obstaja kot oblika. Zato nas obdajajo brezštevilne oblike, ki so miselne-oblike Gospoda našega sistema, našega Ishvare ali vladarja. Oblikam naših atomov vladajo “božanska mera” in “osi rasti”, ki si jih je zamislil Tretji Logos; površina, ki si jo je zamislil kot mejo atoma. Zato smo kot duhovi neuničljivo božanski. 
Zavest o človekovi začasnosti, končnosti omogoča tudi klasifikacije časa znotraj nje. Za kar človek čas porablja, takšen je. Gurvich pod vplivom relativnostne teorije razlikuje 
1. dolgotrajni oz. zadržani čas počasnega trajanja, 
2. Varljivi čas počasnega trajanja z nenadnimi pospeški, 
3. Blodeči čas z izmenjavo zadržanosti in pospeškov brez predvidljivega ritma, 
4. ciklični čas z negibnostjo statičnega, 
5. zaostali, 
6. naprej pobegli čas oz. avantgardni, 
7. izmenični, ki niha med pobeglim in zadržanim časom, 
8. eksplozivni oz. pospešen čas. 

Ne vem, po kakšnem kriteriju je Gurvitch te čase klasificiral. So ti časi odvisni od načina opazovanja, to pa je odvisno od razpoloženja. Jasno je, da čas, v katerem smo v toku poteka hitro, čeprav ga Gurvitch, Lozar in Csiksentmichalyi ne imenujejo srečnega. Poznamo več vrst časov – linearni, mitični magijski čas (vseobsegajoč, sočasen, brez zaporedja), pobegli, avantgardni. Ta tekst sem pisal v želji, da bi imeli več vedrine, hvaležnosti za to, da smo in kar smo. 
Zakaj obstaja univerzum? Zakaj Vse-Zavest omeji samo sebe? Zakaj Popolno postane nepopolno, Vse-Moč nemoč, zakaj Bog postane mineral, zver, človek? Na takšno vprašanje ni mogoče odgovoriti. Popolno je Vse, Celota, Vsota Bivanja. Znotraj njene neskončnosti  obstaja vse, vsaka potencialnost, kot tudi vsaka dejanskost obstoja. Vse, kar je bilo, je, bo in kar lahko je, vedno tudi je v tej polnosti večnega. Le Ono samo pozna samega Sebe v svojem neskončno nepredstavljivem bogastvu Bivanja. Ker vključuje vse pare nasprotij in ker se vsak par, ki se potrjuje očesu razuma, izniči in izgine, se zdi kot praznina. Neskončni univerzumi se izrazijo kot mnogoterost. To je popolno, ki nikoli ne postane nepopolno; postane nič; Je ves duh in materija, sila in slabost, vedenje in nevednost, mir in boj, blaženost in bolečina, moč in nemoč; številna nasprotja v manifestaciji se stopijo eno v drugem in izginejo v ne-manifestaciji. Vse vključuje manifestacijo in ne-manifestacijo, diastolo in sistolo Srca, ki je Bivanje. Prve ni potrebno bolj pojasnjevati od druge; prva ne more brez druge. Zmeda nastane, če razumemo Eno, ki je v neločljivih parih nasprotja - duh, sila, znanje, mir, blaženost, moč ločeno. Sprašujemo: “Zakaj naj bi se ti pari spremenili v svoje nasprotje?” vendar nobena lastnost ne obstaja brez svojega nasprotja; pojavi se lahko le par; vsaka prednja stran ima svojo hrbtno stran, duh in materija se porodita skupaj; ne obstaja duh, ki bi na čudežen način proizvedel materijo, da bi se omejil in zaslepil, ampak se duh in materija porodita v večnosti istočasno, kot način Njegovega Bivanja, kot oblika Samo-izraza Vsega, Pratyag-atme in Mula-prakriti, ki v času in prostoru izrazita Brez-časnost in Brez-prostornost.
Mi smo na tem svetu gostje, Gospod skrbi za nas. Zato nam je vse podarjeno! Tine Hribar je pisal  o daru biti, Chiara Lubich (2002) o tem, da je vsak trenutek dar, Eben in Tompkins (2015) pa še o darovih znanja, pomena, vizije, moči, pripadanja, veselja in upanja. Kakšne so naše izkušnje s temi darovi, kako jih razumeti, kako jih živeti, razdajati? Teh darov se zavedamo v kontekstu brezpogojne ljubezni, hvaležnosti, spoštovanja, polne komunikacije.  

Precht (2010) si zastavlja filozofska in nevrološka vprašanja, ki si jih tudi mi: Kdo sem jaz? Ali bog obstaja? Kaj je resnica? Je človek po naravi moralen? Bi morali dovoliti evtanazijo? Smemo jesti živali? Lahko kloniramo ljudi? Ali potrebujemo lastnino? Ima življenje smisel?
Kot vemo naš prvi površinski jaz še ni globinski, notranji, duhovni, sebstveni oz. brezpogojno ljubeči. Sčasoma se s ponavljajočimi vajami naučimo razlikovati oba in stremeti k prvotnemu. Če zaidemo s prave poti na površino se znamo obrniti k notranjemu miru. 
Najbolj nas zastruplja negativizem misli (fiksne ideje, miselna solata). Prepoznamo ga v naslednjih lastnostih: 1. oklepamo se starih vzorcev, 2. ne vidimo priložnosti, 3. strežemo le trenutnim užitkom, 4. Ne spreminjamo zornih kotov, 5. Nismo dovolj dobri, 6. drugi niso dovolj dobri. Odgovori so v 1. uporabi meta-jezika, ki je usmerjen proti slabim navadam in filtrom, ki so v posploševanju, popačenju in izbrisu, 2. obvladovanju čustvene inteligence, 3. duhovni rasti (Mulej, Širovnik). 4. Pozitivno razmišljanje je, tako kot denimo čustvena inteligenca, eden od že dalj časa izredno priljubljenih konstruktov, ki je ne le dobra osnova nepreglednega števila priročnikov za boljše in lepše življenje in je osnova uspešnosti, zdravja in ljubezni na zasebnem in poslovnem področju. Kot oblika razmišljanja in delovanja lahko vse s predpono "pozitivno" dokazano prispeva k bolj zdravemu, kakovostnemu in daljšemu življenju. 

Če želimo razumeti čar pozitivnega razmišljanja, moramo najprej razumeti moč svojega uma. Iz njega namreč izvira vse, tudi zmožnost preusmeritve negativnih misli v pozitivne in filozofije vdanosti v usodo v filozofijo navduševanja nad vsakim dnem posebej.
Nevrologi dokazujejo, da se kar 75 % vseh primerov slabega počutja in bolezni začne v glavi. To velja tudi za stres, ki je, dokazano, prvi povzročitelj utrujenosti in bolezni. Dokazano je tudi, da uporabljamo samo 10 % možganov – ostalih 90 % pa nikoli pravilno ter da ljudje z zdravim in pozitivnim odnosom do življenja živijo bolj kakovostno, ker znajo uporabljati moč uma.
Naše misli v veliki meri vplivajo na naša čustva in osebne probleme. Negativne misli so značilne za slabo razpoloženje in depresijo, pozitivne misli pa gredo z roko v roki z občutki sreče in zadovoljstva. Raziskave dokazujejo, da razmišljanje o veselih ali žalostnih stvareh v navalu jeze pogosto povzroči intenziviranje teh čustev. 

Kako se preklopiti iz negativnega v pozitivno? Za pesimista je značilno prepričanje, da je kriv za vse slabo, kar se mu dogaja v življenju, da se bodo slabe stvari vedno dogajale in da bodo vplivale na vsak vidik njegovega življenja. Da bo torej njegovo življenje vedno slabo. Zato se čuti nemočnega, vnaprej se vda v "usodo" in je pogosto depresiven, negativno naravnan in ciničen. Negativnost je samoobramba pred vsem, kar mu gre narobe, a tudi pred ljudmi, ki so z njim neprijazni.  
Negativne misli prepoznamo po njihovi skrajni naravi. To so posploševanja, ki uporabljajo besede "vedno", "nikoli", "ne", "karkoli", "vsakdo", "vsi", "nihče", "ne (z)morem" itd. ("Sem najslabši možen ekstremist na svetu", "Vedno vse pokvarim", "Nihče me ne razume", "Nikoli ne bom znala plesati", "Tega ne prenesem" …) Zanje so značilne negativne oznake, kot so "popoln polom", "dolgočasen", "rojena zguba", "slaba mati" … Če takšne oznake v jezi apliciramo na drugega človeka, smo še bolj jezni ali vznemirjeni. 
Ko o sebi po stari navadi razmišljamo v negativnem smislu, t.j. z negativnimi oznakami, si  zmanjšamo možnost sprememb. Nezavestno se podredimo zunanji družbeni vlogi. Otroci, ki jih starši nenehno žalijo in ponižujejo, so prepričani, da je to, kako jih starši "definirajo", res. Ti otroci imajo nizko raven samospoštovanja in le malo možnosti za to, da bodo v življenju razmišljali pozitivno oziroma se spremenili. Enako velja v primeru, če odrasli o sebi razmišlja jo kot o dolgočasnih, zapitih, vzkipljivih, zasvojenih, nevrotičnih itd. – takšne vloge namreč pogosto prevzamejo tudi v resnici.
Je razlika med negativnimi mislimi in percepcijo nečesa negativnega. Ali je spoznanje, da partnerski odnos razpada, negativno razmišljanje? Najslabše je, če obupamo, še preden ugotovimo, kaj je pravi problem. 
Negativno razmišljanje je kot pri- in pre-našalec negativne energije neproduktivno in zavajajo če. Slabo počutje samo poslabša, zaradi negativne naravnanosti pa ravnamo še bolj v navzkrižju s cilji, ki jih želimo doseči. Bolj negativno ko razmišljamo, slabše se počutimo, in nasprotno: pozitivno, optimistično razmišljanje nam daje več možnosti za uspeh pri delu in v zasebnem življenju.
Stres v življenju je neizogiben in zaradi hitrega tempa se zdi, da ga je čedalje več. Če ga ne zmoremo obvladovati, prej ko slej zbolimo. Program za zmanjševanje stresa, zasnovan na čuječnosti (MBSR), je izvoren in najtemeljiteje raziskan program za urjenje čuječnosti na svetu.

Nagli način življenja, množica obveznosti in nenehna privezanost na medije slabo podpirajo stik s samim seboj. Naša pozornost je razpršena, nenehno smo v stresu in ne poskrbimo zase, ko bi morali – ne prisluhnemo svojim lastnim potrebam. Posledice so kmalu vidne na telesu, umu in duši, saj čezmerni stres povzroča številne bolezni sodobnega časa, tudi izgorelost.

Čuječnost je način posvečanja pozornosti sedanjemu trenutku brez kakršnih koli sodb. Robert Križaj je priznan učitelj čuječnostnega programa za obvladovanje stresa; izobraževal se je tudi pri njegovem utemeljitelju dr. Jonu Kabat-Zinnu. V priročniku nam skozi lastno izkušnjo učenca in učitelja pojasni osnove te tehnike, njeno zdravilno moč v obdobju stresa, bolečine in bolezni, in nas vodi skozi osemtedenski vadbeni program, ki krepi duševno in telesno zdravje. Čuječi smo bolj povezani s svojim telesom in umom. Bolje se lahko soočamo z življenjem in ga bolj polno živimo. Stranski učinki so običajno boljši spanec, manj stresa, boljša samopodoba in več energije ter navdušenja.

Čuječnost – zavestno ustavljanje, upočasnitev in posvečanje pozornosti temu, kaj in kako se dogaja, tukaj in zdaj – nam vrača nazaj naše življenje in občutke celovitosti. Ponuja nam drugačen način bivanja in rešitev za hitrost, površnost in mimobežnost življenja. Ponuja nam možnost neposrednega in pristnega, stik s seboj, drugimi in naravo, s tistim, kar je res pomembno in je naša osnovna notranja potreba – potreba po stiku, saj smo primarno odnosna bitja. V hektičnosti in tekmovalnosti družbe ponuja stabilnost in mir. Osmišlja in vrača dobro počutje v tej dobi strahu, tesnobnosti in razpršene pozornosti ter tako lajša trpljenje. Znova vrisuje sočutje in modrost na zemljevid ponorelega sveta. Dobro počutje (well being) je rezultat samozavesti, uspeha, sreče,… 
Program MBSR, ki ga v Sloveniji izvaja Robert Križaj (2020) je obiskalo že veliko ljudi, ostalim pa bo za začetek v oporo in pomoč knjiga Čuječnost, ki prinaša eno najobetavnejših strategij za izboljšanje celostnega zdravja. S priročnikom se naučimo zaznavati, kdaj občutimo stres, jasneje razmišljati, se na stres pogumneje' odzivati in po njem laže okrevati.

Čuječnost mi pomeni, da dneve preživljam s povečanim zavedanjem tega, kako se počutim in kakšne izbire sprejemam, kaj delam, kako razmišljam, kaj vpliva na moje izbire in v kakšnem odnosu sem s sabo ter vsem, kar me obdaja. Gre za priročnik, 8-tedenski vodnik, 1. ki nam daje možnost, da drugače vidimo svoje telo in duha ter stopimo iz avtomatizmov; 2. spreminja našo miselnost. Vadba čuječnosti nam postopoma postala zavedanje, da edino ta trenutek zares obstaja. 
Watts (1994) zagovarja mnenje, da je naša negotovost posledica iskanja varnosti in da je, nasprotno, odrešenje in duševno zdravje mogoče najti samo v radikalnem spoznanju, da se ne moremo rešiti na noben način. Sklicuje se na zakon obratnega učinka. V tem duhu lahko sklepamo tudi na to, da bo več čistosti, če bo več greha in več dobrega, čim več bo zlega. Zlo se samo uniči npr. ko se Shakespearjevi kralji pobijejo, zločinec kot Hitler se ustreli,… Sveta Marija prosi za nas, mati Tereza je molila, da bi lahko prinašala ljubezen tja, kjer vlada sovraštvo.  
Um je informacijsko polje, ki prepleta in povezuje vsako celico možganov in telesa. Naša prepričanja, čustva in misli tako komunicirajo in vplivajo na vsako celico v telesu. Vsaka naša misel ali čustvo, najsi bo tesnobno, samozavestno, dvomeče, napeto ali energično, je znano našemu celotnemu telesu, od vrha glave do palcev na nogi. Če želimo dvigniti svojo energijo, odpornost in uspešnost, se moramo najprej naučiti programirati svoj um. Da to naredimo, pa moramo razumeti moč svojih zavestnih in podzavestnih prepričanj.

Gama tehnike so bile znanstveno potrjene z meritvijo aktivnosti možganskih valov z uporabo E.E.G. Te tehnike ustvarjajo visok nivo gama možganskih valov v višjih centrih možganov – v prednjih režnjih. Gama možganski valovi povezujejo možgane in ustvarjajo vrhunsko stanje zavesti.

“V nas so številna prepričanja, katera nam preprečujejo zaživeti svobodno in skladno z našimi željami. Gama tehnike, ki so popolnoma varne in enostavne, nam omogočajo, da se osvobodimo okov naše lastne preteklosti.” 

Zavedamo se razumevanja novih povezav med umom in telesom, kar nas vodi k novemu življenju, ki si ga želimo, a ga še nismo povsem dosegli. Raven vaše samozavesti, zdravja, bogastva, sreče in uspeha je neposreden odsev prepričanj, skritih v vašem podzavestnem umu.

Zdaj lahko določimo, katera prepričanja so destruktivna in jih zamenjate s takimi, ki vam bodo dajala samozavest ter vam omogočila ustvariti takšno življenje, kot ga želite. Spoznali boste znanstveno potrjeno Tehniko za spreminjanje prepričanj, Gama možgansko tehniko za ustvarjanje čustvenega ravnovesja, ki bo:

- odstranila podzavestna samoomejujoča prepričanja in ovire do uspeha
- odpravila kakršenkoli čustveni stres, skrbi, strahove in dvome
- na novo oblikovala vzorce v našem podzavestnem umu, tako da dosegamo nov nivo uresničevanja ciljev
- reprogramirala vaše možgane in telo za optimalno zdravje
- dosegla najgloblje dele uma, kjer prihajajo rešitve za naše probleme

Gama možganska tehnikaˆ (ki je del Gama tehnike spreminjanja prepričanj) je bila znanst veno potrjena z meritvijo aktivnosti možganskih valov z uporabo E.E.G. Ta tehnika ustvarja visok nivo gama možganskih valov v višjih centrih možganov – v prednjih režnjih. Gama možganski valovi povezujejo možgane in ustvarjajo vrhunsko stanje zavesti. To je idealno stanje, v katerem zdravimo telo, odstranimo strahove, dvome in čustveni stres ter odpravimo omejujoča podzavestna prepričanja. Naslovnica ponazarja bistvo tega trenutka preboja.

V nas so številna prepričanja, katera nam omejujejo zaživeti svobodno in skladno z našimi željami. To je ponazorjeno s črnim ovojem, skozi katerega je v tistem trenutku, ko smo odstranili ali spremenili omejujoče prepričanje prišlo do preboja - eksplozije zvezde - naše prebujene notranjosti- ki z ostrimi žarki prebada, odstranjuje črnino in nas osvobaja okov naše lastne preteklosti in tistega, kar so nam vsadili.

Gama možganska tehnika razlaga in uči, da  s posodabljanjem naših sistemov prepričanj in razširitvijo svoje zavesti lahko odstranimo svoje dolgoletne in globoko zakoreninjene strahove, dvome in skrbi ter re-programiramo naše celotno bitje za bolj izpolnjujoče življenje.
Če želimo spremeniti scenarij svojega življenja, morate spremeniti način aktiviranja svojih možganov v podzavesti! Chris Walton pravi: “Naša prepričanja vodijo vse naše misli, čustva in dejanja. Lahko poskusite uporabiti močne želje in pozitivno razmišljanje, vendar večina od nas, ki smo že kdaj sklenili, da se bomo spremenili, ve, kako je lahko to neučinkovito. Z gama tehnikami pa lahko prepričanja, ki jih imamo 30 let, spremenimo v manj kot petih minutah.”

Proces spreminjanja prepričanj ima štiri dele:
1.	Vzpostavljanje komunikacije z vašo podzavestjo z uporabo mišičnega testiranja
2.	Sestavljanje izjave o prepričanju
3.	Testiranje izjave o prepričanju
4.	Integriranje prepričanj
Visok nivo čustvenega zavedanja in upravljanja s čustvi je bistven, da povečamo svoje zmožnosti za uspeh in življenjsko srečo. Z namenom, da bi učinkovito uporabili neverjetno moč čustev in zmanjšali vsakodnevni stres, se morate začeti zavedati, katera čustva jemljejo kvaliteto vašemu življenju in najti način, kako zmanjšati vpliv teh čustev na vas in vašo okolico. Tehnika za ustvarjanje čustvenega ravnovesja uporablja posebne akupunkturne točke za odpravljanje psihološkega in čustvenega stresa.

Številne študije so pokazale, da aktiviranje teh točk sovpada s specifičnimi učinki v točno določenih področjih možganov in vam pomaga zmanjšati vpliv negativnih in vztrajnih čustvenih reakcij in vzorcev, ki so zastareli in omejujejo vaš potencial.

Kvantna fizika nas uči, da smo vsi medsebojno povezani in da naše zavestno zavedanje pritegne obstoj resničnosti. Obstajajo različni načini za razširitev vašega občutka jaza in eden izmed njih je meditacija gama kvantnega polja. S širjenje stanja zavesti boste dostopali do znanja in informacij, ki vam običajno niso na voljo v vsakdanjem zavedanju. Vaša predstava o fizični in dojemljivi meji vašega uma se lahko razblini in ugotovili boste, da ste veliko več kot samo osebnost in fizično telo. Lahko boste izkusili globoko povezanost in enost z drugimi in naravo.

Zakon obratnega učinka je v nekem smislu zakon vzajemnega učinka. Tako deluje volja vis a vis želji pri Kojcu. Tako deluje motivacija proti, ki ne vključuje predanosti za. A tudi zanjo je potrebna volja kot pomočnica. 
Nekateri še danes verjamejo prej v vse drugo razen v Boga. Jezusovi učenci so imeli težave z verovanjem vanj če navedem Petra, Juda Iškarjota, nevernega Tomaža.  Juda je po izdaji ugotovil napako in je napravil samomor. Druge učence pa je Jezus prepričal!
Pregovori 
"Pričakovati, da bo svet pravičen do vas, ker ste dober človek, je podobno kot pričakovati, da vas bik ne bo napadel, ker ste vegetarijanec." Dennis Wholey
"Najstrašnejša stvar na svetu je pravičnost, ločena od ljubezni." Francois Mauriac
"Biti pravični do sebe in do drugih; to je najtežja stvar na tem svetu." Franz Grillparzer
"Obstaja nezmotljiv recept, da nekaj pravično razdelimo med dve osebi: prva določi deleža, druga more izbirati prva." Gustav Stresemann
"Razumnost in srčnost sta med ljudmi precej redki vrlini, toda najredkejša od vseh je pravičnost." Plutarh
"Krivičnost je ogenj, ki mora neprestano nekaj vžigati, da sam ne postane pepel." Rabindranath Tagore
"Biti dober je lahko; težko je biti pravičen." Victor Hugo
"Najprej moraš biti pravičen, nato darežljiv." Richard Brinsley Sheridan
"Steza pravičnih je kakor svit zore, ki se vedno bolj sveti do polnega dne. Pot krivičnih pa je kakor tema, nič ne vedo, ob kaj se bodo spotaknili." Sveto Pismo, Pregovori 4,18.19
"Kadar so dolžnosti enake, bi morale biti tudi pravice enake." Ivan Mažuranič
"Poštenjak je tisti človek, ki svoje pravice meri s svojimi dolžnostmi." Henri Lacordaire
"Umivanje rok duše ne bo očistilo." Jean de La Ceppede
"Bolje je, da uide deset krivih ljudi kot, da trpi eden sam nedolžen." Sir William Blackstone

Biti pošten v vsakem trenutku zahteva pogum, saj nas naredi ranljive in postavi pred odgovornost. Preberimo si nekaj napotkov, kako postanemo bolj odkritosrčni. Vaditmo poštenost v malenkostih. Najbolje je, da že vnaprej vzpostavimo nekakšen red in smo pošteni že pri določenih stvareh, ki ne zahtevajo veliko poguma, da bomo lahko zgradili močan 'jaz', ki se bo lahko kosal tudi z veliko večjimi izivi. 
Iskrenost ni  opozarjanje drugih na pomanjkljivosti. Poskušajmo se osredotočiti na pozitivno in s tem bomo lažje premagali začetni strah pred poštenostjo. Če poštenost z vaše strani nikakor ni v interesu z vsemi soudeleženci, lahko mirno rečete, da ne želite podati svoje replike. Če pritiskajo na vas, da poveste svoje mnenje, je lahko zadeva otežena, ampak zapomnite si, vedno imate popolno pravico molčati. To je stvar vaše lastne izbire.
Biti odkritosrčen terja pogum. Pogum in poštenost nam še vedno veliko pomenita. Od antike dalje intelektualci proučujejo možnosti osebne transformacije. Samoobvladovanje so si predstavljali na osnovi osvojenih vrlin. V 20. stoletju je nastala teorija avtoregulacije to je avtopoeza v Luhmannovi sistemski teoriji, po kateri je možno transformirati osebne izkušnje. S pomočjo intenzivnega osebnega in socialnega učenja odkrivamo pozitivni pomen svojih negativnih izkušenj – travm. Po eni strani nas k temu usmerja pozitivna psihologija pa tudi de Bonova pozitivna revolucija. Nobena od teh ne spodbuja čuječnosti pač pa jo predpostavlja.  
V zadnjem času zasledimo vedno več terapij, ki temeljijo na konceptu čuječnosti (ang. mind fulness). Krohne (2015) opisuje čuječnost kot stanje duha brez presojanja.  S  sprejema njem sedanjega trenutka se zavedamo tega, kar doživljamo v njem. Na videz je to preprosto opravilo. Šele pri prakticiranju čuječnosti se pokaže, kako težko je lahko sprejemajoče zaveda nje svojega doživljanja, pa tudi, kako presenetljivo velik in pomemben učinek ima čuječnost na številnih področjih našega življenja. Poudaril bi, da sta za čuječnost nujni dve komponenti: zavedanje svojega doživljanja v sedanjem trenutku ter sprejemanje tega doživljanja. Če je prisotno samo zavedanje ali samo sprejemanje, ne moremo govoriti o čuječnosti. Čuječnostni pristop izvira že iz antike iz različnih religioznih in filozofskih tradicij na Vzhodu kot na Zahodu. V znanosti pa je šele v zadnjem času deležen večjega zanimanja. Ta koncept ni odvisen od duhovnih, filozofskih in nazorskih orientacij. Že naravno čuječnost lahko z vajami povečamo. V Ljubljani obstaja Društvo za razvoj čuječnosti.  

Mehanizmov delovanja čuječnosti je precej in ti so vsaj do neke mere znanstveno raziskani. Tako imenovana decentrirana perspektiva, značilna za čuječno stanje, oz. perspektiva neprist ranskega opazovalca nam omogoča, da vidimo situacijo bolj objektivno, tako da  »misli niso dejstva«. Temu nasprotna je kognitivna fuzija oz. zlitost misli in dejanj, ki je  značilna za anksiozne motnje. Te ljudem povzročajo veliko (nepotrebnega) trpljenja. Večperspektivno, decentrirano mišljenje zmanjšuje avtomatičnost reagiranja. Čuječ posameznik precej lažje premaguje rigidne, neustrezne vzorce reagiranja (mišljenja in vedenja). Omeniti velja tudi samoregulacijo, ki jo omogoča doprinos povratnih informacij preko zavedanja. Poleg navedenega je pomemben delež učinka čuječnosti povezan s sprejemanjem. Izogibanje doživljanju pomembno prispeva k razvoju in ohranjanju psihopa tologije (npr. depresije in anksioznih motenj), sprejemajoč pristop do lastnega doživljanja pa deluje v obratni smeri. Raziskave kažejo, da poskusi, da bi se izognili negativnim mislim in čustvom, le-te pogosto še okrepijo. Sprejemanje svojega doživljanja obenem predstavlja tudi način izpostavitve vsebinam, ki posamezniku vzbujajo anksioznost in strah. Danes vemo, da je izpostavitev eden od najpomembnejših mehanizmov zdravljenja anksioznih motenj. 
Že kratkoročno se pokaže pozitiven učinek zaradi prekinitve začaranega kroga pogubnega spiral nega sovplivanja med kognicijo (natančneje pozorno pristranostjo na grozeče dražljaje) in emocija mi. Na daljši rok pa se, ker posameznik v večji meri kot prej opaža tudi pozitivne plati sebe, drugih in sveta, izboljšujejo samopodoba, referenčni okvir (oz. neadaptivna prepričanja), povečuje se pozitiv ni afekt itd. Je dobra preventiva pred motnjami.
Ko smo čuječni, med drugim pri uživanju hrane bolj uživamo in srečanja z ljudmi nas lahko bolj osrečujejo. In to sta le dve področji, kjer ima čuječnost pozitivne učinke. Delavnic in drugih programov o čuječnosti, ki jih izvajam, se udeležujejo ljudje z različnimi težavami in cilji in večina opaža koristne učinke čuječnosti v svojem življenju. O rezultatih čuječnosti je bilo opravljenih veliko raziskav, obstaja veliko literature. Učinke zasledimo na širokem spektru področij in segajo od boljšega razpoloženja in počutja, manjšega stresa, večje uspeš nosti na delovnem mestu, boljše izrabe časa, kvalitetnejših partnerskih in drugih medosebnih odnosov, kvalitetnejšega starševstva, do izboljšanja na področju duševnih motenj, kot so npr. anksiozne motnje, depresija, mejna osebnostna motnja, motnje odvisnosti in celo psihoze. Za čuječne osebe je tudi značilno manj predsodkov. Na telesnem področju velja omeniti zlasti boljšo imunsko odpornost, pri čuječnih osebah so v telesu dejansko zasledili več celic ubijalk, ki izvršujejo imunsko funkcijo. Odkrili so celo povezanost čuječnosti z dolgoživostjo.

2.Poti do vedrine
Nekdo prav rad popotuje po vrhovih, dolinah in rekah sveta, zavedajoč se vsake kulture, ki jo sreča na poti, kjer vsaka na svojstven način slika prvine življenja, ki so vselej pisane kot bazar. Vsi smo popotniki, raziskujemo svet znotraj sebe in prek zunanjih dražljajev, ki jih je v izobilju, preverjamo svoje teze. Od črno belih slik in interpretacij se vse bolj nagibamo v nianse raznorodnih odtenkov. In ko spregledamo, da so barve prav le odmev, se usmerjamo k izvoru vsega, kar je.  V spontanosti je pomen smeha in humorja, tiste navihane igrivosti besede in preprostosti, ki zažarijo v očeh nekoga, ki nas zares zna spraviti v smeh.
Preplet niti življenja vedno znova opozarja, zakaj je vedrina potrebna. Pa tukaj res nimamo v mislih vsega tistega, kar je namenjeno samemu sebi, kar je prenapolnjeno in nenaravno, ampak ljudi, ki v sebi nosijo vedrino, ki jo zlahka delijo in jo tako zanje ostane vse več. 
Zakaj je vedrina pomembna? Ker z njo izžarevamo spontano sonce svobode. Vsaka generacija si jo zasluži. Svet je lep in zahteven. Vsak izmed nas se sooča s svojimi zmaji in bitkami, ki nas vselej pustijo bogatejše za nov uvid ali sočutje, ki ga radi razdamo. Veliko ljudi ujamejo drugi ali pa so žrtve lastnih notranjih bojev. Um, ki je ujet v ječo antinomij, ne zmore nikogar osvoboditi. Vedrina se rodi v osvobojenem umu (rgpa v tibetanskem budizmu), ki razume in osvobodi vse naše ujetosti, kar pričara nasmeh na obraz. Je tisti, ki nam podari ključ, ki odklene vse ključavnice, ki smo jih tako skrbno in vestno zaklepali, je Bog. Vprašajmo se, koliko vedrine smo ohranili v spominu. Koliko umov in src smo odprli, prebudili in razveselili? Koliko neiskrenih oseb je pustošilo po čistih svetovih? Koliko nesmiselnih bojev smo bojevali? Smo se komu opravičili? Vedrina je pomemben temelj vsake poštene namere.
Leto 2020 je in ni podobno letom, ki smo jih prehodili. Samopodoba je celota vsega, kar smo, vsega, kar mislimo in smo mislili, onega, kar čutimo in smo čutili in tistega, kar smo želeli in prejeli. To postane jasno, ko se želimo spremeniti ali ko želimo opustiti kakšno slabo navado. Zato je delo na sebi res nekaj zahtevnega in v poplavi knjig za osebno rast in napredek težko ločimo zrnje od plev. Kako pomembno je, da znamo tako misliti, čutiti, delovati in biti. Model Budnjani 4Q pomaga podjetjem in posameznikom, da se uravnotežimo v čustvih, mislih, duhu in telesu in tako izzovemo vedrino v sebi in drugih.
Vedrina, smeh in smisel se rodijo takrat, ko opustimo nadzor in ga zamenjamo za konstruk tivno disciplino, ko presežemo ljubosumje in se radostimo uspehov drugega, ko damo priznanje in ga zasluženo prejmemo, ko prenehamo z manipulacijo sebe in se sprejmemo v lastni nepopolnosti, ko ne kopiramo drugih, ne da bi jih citirali, ko znamo postaviti zdrave meje takrat, kadar nas skušajo izigrati, ko ne izvajamo nasilne cenzure, ker imamo trenutno neko prednost ali moč in ko spregovorimo, četudi ogrozimo lasten interes.
Okoliščine določajo naš pogled in poti do vedrine so številne. In tako postane jasno, zakaj povezovati um s srcem, srce z vizijo in vizijo z lastno dušo, ki prek telesa izkuša pojavnosti. Bolečino, ugodje, smisel, utopijo, žalost in obup, solze in veselje, srečo in radost … In kmalu zaznamo, da prek mostu vedrine zaznamo nov svet, ki je pisan in lep. Rastoč in pojoč. 
Kako postanemo sposobni videti in proučevati nevidno: občutke, čustva, senzualnost, senzitiv nost, mnenja, stališča, poglede, percepcije in koncepte? 1. s komunikacijskimi vzorci, pravili vedenja, dojemanjem časa, prostora, dobrega in slabega, 2. z metajezikovno govorico, humor jem, ciničnostjo, z idejami lepega, pravilnega in primernega, 3. z individualnim, subjektivnim, družinskim, državnim in historičnim. Introvertiranimi, ekstrovertiranimi vzorci.
Ko naš uvid presvetli veder um, se nam končno posveti. Pričnemo slišati sebe in kar naenkrat razumemo in slišimo vse tisto, za kar smo bili doslej zares gluhi. Zaslišimo pesem src in melodije vedrih značajev, ki so bili za nas tako dolgo skriti.
Res je, vedrina je pomembnejša od imeti prav, znati in posedovati. Želim si, da bi ustanovili »Šolo za učenje vedrine«, katero bi vsak od nas moral obiskati vsaj enkrat. Verjemite mi, tudi sama bi v vsakem primeru začela od začetka. Ker je začeti na začetku vselej pošteno in prav.
Med različnimi vrstami časov je Blochov čas (gr. kairos) čisto upanje. Schopenhauer in nekateri drugi – sedanjost je izpolnjen čas. V njem je naše bivanje. Med drugimi razvrstitvami najdemo tudi to o 4 vrstah časa: 1. mir in upanje, 2. Niti mir, niti bojevanje - napetost 3. bojevanje med da in ne, 4. apatija. Paradoks negotovosti zaradi nenehne potrebe po gotovosti, ki je v nespremenljivosti rutini, ker je to zvestoba, ne pa svetloba. Izkoreninjenemu ni mogoče v ničemer ugoditi.   
Parmenidski svet ne dopušča nečesa, kar bi bilo onkraj bitiin onkraj mišljenja. Toda naj se identiteta še tako raznovrstno razlikuje znotraj nje same, še vedno ne zagledati drugačnosti sonca svobode.  »Da bi bolje razumeli postmoderno "drugost", je treba zapustiti  samozadost nost modernega subjekta s totaliteto njegovega mišljenja. Krščanstvo se dogaja na prelomu in prehodu srečevanja med grško filozofijo in bibličnim mišljenjem. Klun (2014) se navezuje na Derridaja, ki pravi, da starogrška "drugost" izhaja iz judovskega in krščanskega izročila, in obenem ogroža in pretresa varne identitete zahodne filozofije. Tudi krščanstvo je v skušnjavi, da bi svojo varnost gradilo na navidezni trdnosti metafizičnih idej, ateistična filozofija pa postmoderno misel razume kot dokončen obračun z religiozno transcendenco. Po Heglu naj bi bila absolutna duhovna bit svoje okrilje zmožna sprejeti drugobit.  
Pozitivna samopodoba je primarni gradnik vsega, kar ustvarjamo; kdo smo, kam gremo in zakaj obstajamo, so tista ključna vprašanja, na katera moramo znati odgovoriti na posamičnih počivališčih maratona življenja. Seveda je navada avtorefleksije smiselna kot sposobnost, da pogledamo vase brez iluzij in samoprevar. Treba jo je negovati, tako kot vsako drugo dobro navado. Nekateri ljudje so bolj nagnjeni k potapljanju v globine lastne biti, iščoč dušo in tisto nekaj, čemur rečemo izvor. Soočeni s situacijami, ki ne nudijo enostavnih rešitev, so se prisiljeni poglobiti in poiskati rešitve. Spet drugi v prostranstvih duha in uma najdejo svoj pristan. Nekdo prav rad popotuje po vrhovih, dolinah in rekah sveta, zavedajoč se vsake kulture, ki jo sreča na poti, kjer vsaka na svojstven način slika prvine življenja, ki so vselej pisane kot bazar. Vsi smo popotniki, raziskujemo svet znotraj sebe in prek zunanjih dražljajev, ki jih je v izobilju. Od črno belih slik in interpretacij se vse bolj nagibamo v nianse raznorodnih odtenkov. Bergson se zavzema, da prepoznamo pomen smeha in humorja, tiste navihnjene igrivosti besed in preprostosti.
Preplet niti življenja vedno znova opozarja, zakaj je vedrina potrebna. Pa tukaj res nimamo v mislih vsega tistega, kar je namenjeno samemu sebi, kar je prenapolnjeno in nenaravno. ljudje, ki v sebi nosijo vedrino, jo zlahka delijo z drugimi  in jo dobijo še več. Vedrina je pomembna, saj izžareva svobodo.
Saj je svet za vsako generacijo lep in zahteven obenem, in vsak od nas se sooča s svojimi zmaji in bitkami, ki nas vselej pustijo bogatejše za nov uvid ali sočutje, ki ga radi razdamo. 
Mnogo ljudi se rado zapleta v pike in vejice, v sence na soncu in barve odtenkov roza, ki niso sila različni. Um človeka, ki je ujet v lastno ječo, ne zmore nikogar osvoboditi, saj odzvanjata le zvok rešetk in hlad uma, ki ne zmore ugledati lepote drugega. In vedrina se rodi v umu, ki razume vse naše ujetosti, ki jih osvobodi v mislih, ki pričarajo nasmeh na obraz. Mnogo je ječ, v katere se lahko ujamemo. In zgodi se, da srečamo nekoga, ki nam podari ključ, ki odklene vse ključavnice, ki smo jih tako skrbno in vestno zaklepali.
Kot celota smo več kot vsota vsega, kar smo prebrali, vsega, kar mislimo in smo mislili, onega, kar čutimo in smo čutili in tistega, kar smo želeli in prejeli. Živimo več življenj v enem. To postane jasno takrat, ko se želimo spremeniti ali ko želimo opustiti kakšno slabo navado. Zato je delo na sebi res nekaj zahtevn ga in v poplavi knjig za osebno rast in napredek težko ločimo zrnje od plev. Kako pomembno je, da znamo tako misliti, čutiti, delovati in biti, opozarjam sama že vrsto let. Prek lastnih uvidov in izkušenj sem razvila model Budnjani 4Q, s katerim pomagam podjetjem in posameznikom. In ko se uravnovesimo v čustvih, mislih, duhu in telesu, izzovemo vedrino v sebi in drugih.
In vedrina, smeh in smisel se rodijo takrat, ko opustimo nadzor in ga zamenjamo za konstruktivno disciplino, ki jo gojimo, ko presegamo ljubosumje in se radostimo uspehov drugega. Ko damo priznanje in ga zasluženo prejmemo. Ko prenehamo z manipulacijo sebe in se sprejmemo v lastni nepopolnosti. Ko ne kopiramo drugih, ne da bi jih citirali. Ko znamo postaviti zdrave meje takrat, kadar nas skušajo izigrati. Ko ne izvajamo nasilne cenzure, ker imamo trenutno neko prednost ali moč. Ko spregovorimo, četudi ogrozimo lasten interes.
Dokler nas nadzorujejo stari vzorci prepirov med mamo in očetom. se ne veselimo zaradi veselja. Res je, okoliščine določajo naš pogled in poti do vedrine so številne. In tako postane jasno, zakaj povezovati um s srcem, srce z vizijo in vizijo z lastno dušo, ki prek telesa izkuša pojavnosti. Bolečino, ugodje, smisel, utopijo, žalost in obup, solze in veselje, srečo in radost … In kmalu zaznamo, da prek mostu vedrine zaznamo nov svet, ki je pisan in lep. Rastoč in pojoč. Prepoznamo. Ugledamo vedrino v sebi.
Naenkrat smo se sposobni ukvarjati z nevidnim: z občutki, čustvi, senzualnostjo, senzitivnost jo, mnenji, stališči, pogledi, percepcijami in koncepti. S komunikacijskimi vzorci, pravili vedenja, dojemanjem časa, prostora, dobrega in slabega, Z metajezikovno govorico, humor jem, ciničnostjo, z idejami lepega, pravilnega in primernega, Z individualnim, subjektivnim, družinskim, državnim in historičnim. Introvertiranimi, ekstrovertiranimi vzorci.
In da, okoliščine določajo naš pogled z razlogom, in ko naš uvid presvetli veder um, se nam končno posveti. Pričnemo slišati sebe in kar naenkrat razumemo in slišimo vse tisto, za kar smo bili doslej zares gluhi. Zaslišimo pesem src in melodije vedrih značajev, ki so bili za nas tako dolgo skriti.
Res je, vedrina je pomembnejša od imeti prav, znati in posedovati. Vedrina je ena izmed ključnih vrednot, če že ne osnovna. Ne obstaja šola za učenje vedrine. Po Lozarju (2011) je človekovo življenje zamejeno na obzorje vedrenja, da bi sploh lahko bilo življenje. Vedrenje razkriva življenje človeka v zorenju, ki je vraščeno v tla zemeljskosti. Stalni (zahtevani) uvid v tisto stalno prvo in poslednje človeku ne pušča biti na način zore nja, pač pa ga s stalno  produktivno zahtevo po samokultiviranju ohranja v stalni nedozore losti. Drevo duše daje sadeže misli. (Uh, kako nemoderen stavek!) kaj pomeni, da sadež dozoreva do najboljšega. Pride sušno obdobje, ko sadje ne raste. In sadjar dobro ve, da je nerast tista, ki ga polni s sladkostjo. Da lahko sadje spodbuja v zorenju, ali pa tudi ne, saj dobro ve, da zorenje ni samo njegovo delo. Pa zna filozof to, kar zna sadjar? Čakati na misel v rasti glede na pravo mero in mejo biti? Čakati na misel v zorenju, znati se tudi pomujati v počivanju v sebi vpogleda? Da prispodoba zrelega sadeža za človekov življenjski vek ni za lase privlečena, se moram spomniti, kako se v slovenščini reče človeku, ki je dovolj star, da lahko umre. Najvišji zgled tega pogleda na življenje je moja stara mama, ki mi je v visoki starosti dejala: »Dovolj je. Zdaj sem pa res zrela ko hruška.«
Odmev neistega najdem pri Heideggru, četudi vendarle priznava določeno analogijo med zorenjem sadeža in biti-h-koncu tubiti (Heidegger, 1997, str. 334): »Z zrelostjo se sadež dovrši. Ali pa je tedaj smrt, do katere tubit dospe, dovršitev v tem smislu? Tu-bit je sicer s svojo smrtjo 'dopolnila' svoj 'tek'. Ali je s tem tudi izčrpala svoje specifične možnosti? Verjetno da. Ali ji le-te niso rajši ravno vzete?«   »V bistvu temeljnega ustroja tubiti se potemtakem nahaja stalna nezaključenost. Delnost pomeni zaostanek na zmožnosti biti.  Odprava bitnega zaostanka pomeni uničenje njene biti.« (ibidem, 323) in nadaljuje: »Dokler tubit je, ji pripada stalni zaostanek.« (Heidegger ibidem, 331) in nadaljuje: »Kar na tubiti tvori njeno 'necelotnost', ni niti zaostanek sumativne zbranosti skupaj niti celo še-ne-nastalost dostopnosti, temveč še-ne, kar neka tubit vselej mora biti kot bivajoče, kakršno je.« (Heidegger ibidem, 333). »Luč je vse, kar dojemam, oglje vse, kar dopuščam, plamen sem zagotovo« (Nietzsche), zato se ob misli več ne budnosti volje do moči bržkone zaveda lastne nespečnosti. Česa takega si o oglju ni mogoče zamisliti. Zato naj bo filozof sadjar, ne oglar. Mišljenje ubira v ubranost intuicija, da je misel v dovrševanju kakor zoreč sadež. Je možno Heideggrov pojem skrbi (nem. Sorge) razumeti kot kultiviranje rasti drevesa? 
Če spodbujajo, če kultiviram misel ob zavedanju zorenja, znam nakloniti čas pomujanju v nerasti kot nemišljenju. Počivanju. Da lahko nekega lepega dne dovršena pade na papirna tla kot zrel sadež. Nemara celo kot nepoužita v čisto pozabo. Zagrnjena vase in Zemlja jo bo pozabila, se spozabila nad njo tako, da jo bo predelala v prst,medtem ko bodo zoreli drugi, mlajši sadeži in rasla druga drevesa.
Lozar (2011) skuša uvideti nova razpoloženja evropskega človeka v 21. stoletju. Medtem ko so pri Heideggru prevladovali eksistenciali skrbi in tesnobe, pa Lozar (2011) analizira njim nasprotna oz. dopolnjujoča razpoloženja, kakršna izvirajo iz radosti biti, oz. iz vedrine. Vedrina označuje duševni občutek vedrosti, hkrati pa govorimo tudi o vedrini neba. Veder človek ve, kako in kakšno je vedro nebo. Torej je treba le poiskati odgovor na vprašanje, kako to, da smo pripravljeni potrpežljivo posvečati pozornost oblačnemu nebu, ki se jasni in vedri. Zakaj zmoremo postati bitja pod vedrim nebom? S temi vprašanji se avtor že spusti v kritični pogovor, se prav, v osmišljajoči dialog z vodilnimi misleci naše kulture oz. civilizacije, tja nazaj do Platona in Parmenida. V tem kontekstu je mišljenjska in terminološka inovativnost.   
3.	Pogoji odlične komunikacije 
3.1 Sistem čaker, dober stik, sidranje
Najprej se sprostimo, potem v poznem jesenskem času zahrepenimo po zelenju. Naši sprehodi po naravi so kakor prehodi skozi življenjske premene. Poglejmo, kako je okrog nas vse zeleno. Zeleni so gozdovi domači, zelene so travniške površine. Naše duše potujejo iz kraja v kraj, iz dežele v deželo, iz sveta v svet, dokler ne doživimo lotosov cvet. 
Kako si srce, ki poslušaš vase? Srce je naše svetišče, naše središče toka življenja, pribežališče pred nevarnostmi, naš zaklad vsega bogastva – abundance, biodanse. Tu je plesišče naših hotenj in nehanj. Tu je utrip srca, soutrip vesolja, val morja, izmenjava plime in oseke. Občutimo ljubezen do sebe, do bližnjih, do stvarnika in stvarstva. V našem srcu se rojeva Odrešenik, ker vidimo kako prihaja Gospod (aramej. maranata), prihaja, ko sonce zahaja, odhaja v nebo, ko se dan zazori. Vsakokrat ga pokličemo nazaj za svoje varstvo. Ta ciklus se ponavlja iz dneva v dan, iz leta v leto, dokler ne doživimo večno vstajenjsko slavo tudi mi. To je os sveta za prehod na drugi svet (lat. axis mundi, act transmundi). Ostanimo nekaj časa v tem stanju in se nato prebudimo v vsakdanje življenje.       
Vsak se lahko z vajo nauči  stimulirati optimalno delovanje čaker. Razlikujemo med vzhod nim in zahodnim razumevanjem delovanja energijskih centrov v človeškem telesu (Zepan, 2010).
2. Čakre so energetski, informacijski centri in prikladna psihosomatska, socialna in duhovna orodja za delo na sebi.  Spoznavamo jih po barvah, vrednotah, tipičnih bolezenskih ali zdravih lastnostih, dobrem ali slabem počutju, hormonskih žlezah, tipičnih mantrah (npr. ohm, lam, ram). 
3. Optimalno delovanje vseh čaker in s tem prekrvavljenost organov telesa je pomembno za človekovo stanje celovitega zdravja. Nekatere delujejo boljše, druge slabše, posameznik pa mora poskrbeti za vse zaradi njihovega medsebojnega ravnotežja. Če katera izmed čaker slabo presnavlja energijo (je zaprta, poškodovana, hiperaktivna ali premalo aktivna), so tudi organi slabše preskrbljeni in nastopi lahko bolezen.
4. Najprej smo pozorni na prvo čakro. Ko smo prizemljeni potuje energija po kundaliniju od spodaj navzgor.
5. Energetske vibracije in frekvence čaker so izmerljive v različnih mavričnih barvah. Od tod izhaja dihanje na posamezne barve. 
6. Optimalizacija delovanja čaker, ki niso samo energetski centri ampak tudi informacijski in komunikacijski, je pogoj osebne rasti, spreminjanja osebnih stališč, izpolnjevanja našega namena in poslanstva.   
7. Če redno telovadimo, hodimo, tečemo, izvajamo jogo, tai či, či gong, aerobične vaje, avtosugestivne afirmacije, meditacije, plavamo, plešemo, je telo tudi odporno in zdravo. Veselimo se njegove vitalnosti, ljubimo telesni stik, spolnost in spanje.. Z rednim delom na prvi čakri lahko upočasnimo proces staranja.

Preglednica  sedmih čaker
Ime	Barva	Element	Nepravilno   delovanje	Pomen, cilj	
1.Muladhara ali Korenska čakra	   Rdeča	  Zemlja	Strahovi, nesposobnost koncentracije	Preživetje, bogastvo,  denar	
2. Swadisthana ali sakralna čakra	 Oranžna	   Voda 	Togost, izola cija, Čustvena nestabilnost	Občutiti želje, seksualno slo, notranji mir,  	
3. Nabhi ali čakra sončnega pleteža	 Rumena	       Ogenj
	Kontrola drugih, jeza, želodčne težave	Osebna moč delovanja, namena	
4. Anahata ali srčna čakra	Smaragdno zelena	    Zrak 	Nizka samopodoba, 
Odvisnosti	Sposobnost ljubiti in biti  ljubljen	
5. Vishudda – grlena čakra	 Svetlo modra	  Eter, zvok	Blokirana ustvar jalnost,nesposob nost izražanja 	Sposobnost  govoriti in poslušati  sebe	
6. Agnya čakra – tretje oko	 Temno modra	   Svetloba 	Glavoboli, more,  slabo dojemanje	Sposobnost videnja, intuicija	
7. Sahasrara ali kronska čakra	 Vijolična 	     Misel 	Depresija, zmedenost, apatija 	znanje, modrost sposobnost stika z Bogom	

Vrednote čaker 

1. tradicija, stabilnost, pripadnost, podpora, narodnost, zaupanje, aktivnost, družina, avtoriteta. 
2. denar, uspeh, materialno blagostanje, občutek vitalnosti in samozaupanja, odpuščanje, ustvarjalnost 
3. samospoštovanje, varnost, zaupanje, čast, notranja moč, sreča, radost, itd. 
4. ljubezen, sočutje, empatija, obvladovanje čustev, dobrota, zaupanje drugim, mirna vest. 
5. govorna komunikacija, volja, motivacija, zaupanje, ekologija, osebna moč, pohvala;
6. razum, modrost, intuicija, domišljija, zavedanj, ekologija, jasnovidnost.
7.  duhovnost, meditacija, molitev, svoboda, samozavedanje, navdih, celovitost-enost.
Preden resneje zbolimo, pogledamo vase in spreminjamo programe, ki nas ovirajo. Treba je slišali svoj notranji glas. Gilligan nam svetuje, da si pogosto zastavimo vprašanja po osebnostni rasti z delom na sebi po sedmih čakrah. Vprašanja za osebnostno rast so:
1. Kako naj postanem srečen in pri tem ljubeče podpiram druge?
2. Kje v meni je prostor miru in varnosti, kjer se ni treba ničesar bati?
3. Kako naj se povežem z drugimi, a ostanem »svoj«?
4. Kako naj vzpostavim stik s svojimi zapuščenimi deli in združujem nasprotja v sebi?
5. Kako naj se popolnoma sprejmem?
6. Kako odkrijem vire moči in energije v svojih največjih omejitvah?
7. Kako naj uporabim različna učna stanja ter povežem um, srce in »trebuh« ter se odprem polju povezav  za učinkovite spremembe? 

Posameznik se lahko zaveda, kdaj je optimalno, preveč ali premalo pretočen. Danes se da izvesti chacra test po internetu, ki pokaže, katere čakre delujejo dobro in katere slabo in jih je treba z vajami po navodilih še popraviti. 
Smo svetlobna, ljubeča, neskončno inteligentna in energijska bitja. Pozitivne misli čakre čistijo, negativne pa onesnažujejo. Zato je dobro nanje meditirati zjutraj in zvečer. Čakre čistimo s posebnimi  afirmacijami, ki jih navaja Jeršek (2000) po Hayevi. Za nas so pomemb ne tiste afirmacije in meditacije, ki se nanašajo na zdravljenje določenih bolezni. Obstaja več vrst meditacij in vizualizacij čaker. Tudi sami lahko izumljamo  še nove inačice. Za nas so pomembne tiste afirmacije in meditacije, ki se nanašajo na zdravljenje določenih bolezni. Obstaja več vrst meditacij in vizualizacij čaker.  
Že iz stare Indije poznamo sedem glavnih čaker, ki predstavljajo sedem središč za občutja kot so: varnost, čutenje, osebno moč, ljubezen, obilje, samozavedanje, kozmična zavest. Čakre so videti so kot stožci ali vrtinci energije, ki ležijo blizu glavnega živčnega spleta v telesu.  Čakre predstavljajo človekov zaščitni plašč. Avra je ovoj okoli telesa in čim boljše  delu jejo čakre, boljša je tudi naša avra in s tem lastna bioenergija. Vsaka čakra ima svojo sprednjo in zadnjo stran; Sprednja stran čakre je povezana z človekovimi občutji, zadnja stran čakre pa z voljo človeka. 
Poznamo sedem glavnih energetskih centrov in veliko stranskih po rokah in stopalih, kolenih, konicah prstov, ramenih in drugje. Tudi to so sečišča energetskih poti, ki potujejo po telesu. 
Čim nižja je čakra, nižje vibracije ima, višja ko je, bolj fine, subtilnejše frekvence nihanja izraža. Vse so med sabo povezane, še dodatno pa so povezane v pare: prva in šesta, druga in peta ter tretja in četrta. Čakre  delujejo kot organi za sprejemanje energije iz vesoljnega energetskega polja zdravja. Energija, ki jo vsrka in presnovi vsaka čakra, potuje nato naprej v predele telesa, ki so posamezni čakri najbližji. 

Če čakra nepravilno deluje, je moten vnos energije v telo, s tem pa je sčasoma okrnjeno tudi delovanje organov in drugih delov telesa. Prizadeti del telesa oz. organ oslabi, njegova imunska sposobnost je šibka in nazadnje človek zboli. To kaže tudi zgornja preglednica.
Vsaka čakra ima svojo enkratno sposobnost zapisovanja naših življenjskih izkušenj, prepri čanj, misli, čustev, zaznav, idej, vrednot. Vsaka od čaker upravlja z določenim področjem našega življenja. Delujemo točno po programu, ki smo si ga vtisnili v čakre. V čakrah je zapis naše avtobiografske zgodbe o zdravem ali bolnem življenju. Življenje po blokiranih čakrah pomeni, da zbolimo, po odprtih pretočnih čakrah smo pa zdravi. Skrivnost zdravja je v ravnotežju energij.    
Nahajališča in funkcije čaker. 1. čakra ustreza sakralnemu pleksusu (živčnemu spletu, ki izhaja iz spodnjega dela hrbtnega mozga) in nadledvičnim žlezam, ki izločajo adrenalin. 
2. čakra je povezana s spolnimi žlezami (testisi in jajčniki) in spolnimi hormoni. 
3. čakra leži v solarnem pleksusu (živčnem spletu, ki izhaja iz srednjega dela hrbtnega mozga) in je povezana s trebušno slinavko, ki uravnava krvni sladkor in z jetri; izloča insulin. Predstavlja trebušne možgane in moč samokontrole. 
4. čakra leži za prsnico oz. grodnico in je na fiziološki ravni povezana s priželjcem, ki je pomemben dejavnik imunskega sistema. Gre za žlezo timus in hormon timozin. 
5. čakra ustreza žlezi ščitnici. Uravnava presnovo. 
6. čakra je v sredini čela in je povezana s hipofizo s steroidnimi hormoni. Uravnava pa tudi delovanje drugih žlez z notranjim izločanjem. 
7. čakra ustreza češariki, žlezi, ki s hormonom melatoninom uravnava spanje in budnost.

Naše fizično telo predstavlja najnižja oz. najbolj groba oblika energije, to je fizična, materialna, vidna, opisna energija, medtem ko so čustva, duhovnost, razum in ustvarjalnost, ki so del t. i. energetskega telesa, energije z višjimi frekvenčnimi valovnimi dolžinami. Vsak dan dobimo nov žarek svetlobe, ker 'smo sami sonce' (Pavček). Čakre so vir mavričnih barv. Da kvalitetno živimo, je treba pravilno dihati, telesu preskrbeti ustrezno hrano in uravnoteženo energijo. Tega se vseživljenjsko učimo. 

Obvladovanje prvotne energije (ind. prana, kit. či, budize, ki, Stari Grki pneuma) nam lahko izboljša počutje, zdravje in odnos do prihodnjih dogodkov, kakšne odnose bomo imeli, kakšne ljudi bomo spoznavali, kakšne priložnosti bomo dobili …
Dosežki pozornosti na čakre so zanjo: ljubezen je svetloba in sovraštvo je tema. Ko smo pri optimalnem delovanju čaker polni radosti, lahko neizbežne konflikte jemljemo kot spodbude napredovanja na duševni poti. 
Še kot umrljivi smo nesmrtni, ker večni sveti Duh kraljuje nad nami in med nami. Posreduje nam ljubeče (Oče) ljubljeno (sin ali hči) ljubezen. Ljubezen je vse, saj vse zmore, vse prenese, se vsega zaveda, … (Pavel: pismo Korinčanom). 
Čakre so načini prepoznavanja naših težav in so načini prepoznavanja poleta. Vsakokrat drugače se znajdemo v težavah in poletimo v višave. Ljubiti moramo tudi svoje sence (Jung) in reptilske – plazilske možgane. Poglejmo, kako obtičimo (Peirce, 2019, str, 122-128) po znakih (di)stresa, izgorelosti (ang. burning out), apatije - vseenosti, depresije – potlačenosti. Metod, kako sprostimo blokirane energije je veliko. Med najstarejše sodijo daoistične in budistične prakse, meditacije, molitve.  Nenehno je treba upoštevati pomen (ponovnih) povezav za 'produktivno držo ljubezni (Fromm). 
Vsako od sedmih čaker vodijo spiritualni zakoni, principi zavesti, ki jih lahko uporabimo za vzpostavitev harmonije, sreče in dobrega počutja na ravni svojega življenja, kot tudi na svetovni ravni.

1. Prvo središče: 'Korenska čakra' (muladhara) – dno hrbtenice. Ureja naše osnovne potrebe po preživetju. Ko je odprta in pretočna, se počutimo varno in samozavestno ter da lahko zadovoljimo svoje potrebe po varnosti. Blokade v tem območju povzročajo anksioznost in skrbi.
Prva čakra je povezana z zakonom 'Karme'. Na telesni ravni vsaka akcija zbudi odgovarjajočo reakcijo. Da bi povečali možnost za evolucijo reakcij, lahko uporabimo svoje telo kot instrument za določanje izbire.
Pretehtajte možnosti in poslušajte svoje telo. Naše telo ovrednoti vsako našo izbiro glede na to, v kolikšni meri ta zadovolji naše potrebe po varnosti. Prva čakra, ki nas povezuje z zemljo, zagotavlja bistvene informacije o tem, ali so naša dejanja 'hranljiva' ali 'toksična'.
2.  Drugo središče: 'Čakra kreativnosti' (svadhishtana) – spolni organi. To je čakra, povezana s ustvarjalnostjo v vseh izrazih. Ko je kanalizirana iz območja spolnih organov v višja energijska središča, vname kreativno energijo, ki nam omogoča, da narišemo čudovito sliko, postavimo podjetje na noge ali ustvarimo življenje polno ljubezni. Povezana je z zakonom 'minimalnega napora'. Ko vitalna energija teče skozi središče ustvarjalnosti, so-kreiramo svoje življenje. Rešitev problemov je redko na ravni le-teh. Prihaja iz globlje domene ustvarjalnosti. Slednja uporablja grob material korenske čakre, da vsak dan znova kreira svet. Na primer skladatelj ustvari povsem novo delo s tem, da postavi nabor not v nov kontekst.
3.  Tretje središče: 'Energijska čakra' (manipura) – sončni pletež. Tretja čakra je sedež posameznikove energije v svetu. Ko je pretočna, smo sposobni manifestirati svoje želje in namene. V nasprotnem primeru se počutimo frustrirane in neefektivne. Vlada ji zakon  'namena in želje'. Semena namenov in želja vzniknejo v naši duši. Negovanje semen - za katera želimo, da kalijo - s svojo pozornostjo, bo vodilo do njihovega polnega izraza. Pomembno je, da smo si s svojimi nameni na jasnem, saj nas drugače lahko sadovi presenetijo.

Proces manifestacije želja se začne z njihovim ozaveščanjem, nadaljuje s širjenjem zavedanja preko meditacije in konča z izražanjem namenov in zavestno oddaljitvijo od končnega izida. Svoja dejanja lahko nadzorujemo, ne moremo pa sadov teh dejanj. Pustimo svojo življenjsko energijo, da svobodno teče skozi tretjo čakro in luč naših namenov bo osvetjevala ves svet.

4. Četrto središče: 'Srčna čakra' (anahata) – središče prsi predstavlja združevanje ljubezni in sočutja. Posvečena je preseganju ločenosti. Ko je blokirana, čutimo odtujenost od drugih. Ko je pretočna, se počutimo globoko povezane z vsemi bitji v našem življenju. Z njo je povezan zakon 'dajanja in sprejemanja'. V življenju lahko ljubezen zavzame mnogo različnih oblik. Otrokova ljubezen do matere je drugačna kot materina ljubezen do otroka. Prijateljska ljubezen je drugačna kot strastna ljubezen med ljubimcema. Vseeno pa je rdeča nit vseh teh izrazov ljubezni – preseganje ločenosti. Takšna je narava srca. Vsakokrat ko dajemo, tudi dobivamo. Ko sprejmemo dar v naše življenje, podarimo nekomu možnost za dajanje. Kakor zdravo fizično srce sprejema kri in jo črpa iz sebe, tudi na čustveni ravni ostane zdravo s sprejemanjem in dajanjem ljubezni v vseh oblikah.

5. Peto središče: 'Čakra izražanja' (visshuddha) – grlo. Grlena čakra je center izražanja. Ko je odprta in pretočna, imamo samozavest pri besednem izražanju svojih potreb. V nasprotnem primeru se počutimo preslišane. To središče je pomembno za občutenje, da smo živi in močni. Blokade v grleni čakri so pogosto povezane s problemi s ščitnico ali kronično bolečino v vratu.

S tem središčem je povezan zakon 'nepristranskosti'. Odprta peta čakra nam omogoči, da lahko izrazimo svojo resnico brez skrbi zaradi kritike. Ljudje z odprtim centrom za komunici ranje so spretni pri izražanju svojih potreb na spodbuden način. Svoboden pretok energije nas opogumi. Zakon nepristranskosti nas spominja, da lahko izberemo besede in dejanja, vendar  ne moremo nadzorovati odziva na njih. Ko je naš namen jasen in srce odprto, spontano najdemo prave besede, nato pa zaupamo, da bo vesolje poskrbelo za detajle.

6. Šesto središče: 'Čakra intuicije' (ajna) – čelo. To je center intuicije in uvida. Ko je odprt, smo povezani s svojim notranjim glasom in smo ciljno oz. namensko vodeni pri svojih odločitvah. Ko je blokiran, pogojuje dvom in nezaupanje. Ta čakra vključuje zakon 'dhar me' oz. 'vzroka in posledice'. Naš notranji glas nas vodi k manifestaciji naših zmožnosti. Naša duša ima le eno željo – da se spomnimo svoje prvotne božanske narave.

7. Sedmo središče: 'Čakra zavedanja' (dahaswara) – teme glave. Vizualiziramo ga kot lotusov cvet ali krono na glavi. Ko lotusov cvet razpre svoje lističe, je obnovljen spomin na povezanost. Spomnimo se svoje neomejene narave in da ste duh, 'utelešen' v človeku. To je popoln izraz joge – združitev obstoja z akcijo, univerzalnega z individualnostjo.

NLP vaja - dober stik (ang. rapport, fr. rapport, re-aporter – prinesti nazaj, na splošno je to skladen, simpatičen, harmoničen odnos, lat. portare – nositi, prenašati) predpostavlja dobre energije, pozitivno (družbeno, šolsko, medsebojno) klimo. Po NLP postopkih gre za 1. skladnost vsebinske teme, 2. zrcaljenje obnašanja s posnemanjem drže sogovornika, 3. podobnost glasu, 4. skupne vrednote in stališča. 5. Izmed štirih vlog Bluesteinove je najboljša: jaz sem v redu, ti si v redu. To pomeni empatijo oz. medsebojno razumevanje. Izmed štirih vlog (obtoževalec, prosilec, pomirjevalec, racionalizator) po Satirjevi je najboljši pomirjevalec. 
Dober stik je v dobri, vzajemni komunikaciji. Pogojujejo jo visoka stopnja energije, visoke pozitivne samopodobe, zanosa. Doživeti kvantni skok za dobre energije, biti v toku/zanosu, ljubeča prijaznost (ind. metta), gostoljubnost, odprtost duha, dostopnost za nove informacije. Pri vsakem NLP postopku opravimo eko-ček, kar pomeni, da ga okoljsko premislimo. Predpogoj je tudi uporaba besedišča za posamezne tipe zaznavanja vizualni, avditivni, kinestetični, olfaktorični, gustatorični (akronim: VAKOG). Ko govorimo s sogovornikom, uporabimo tudi nekatere izmed Chapmanovih 5 jezikov ljubezni 1. posvečen čas, 2. afirmacije, pohvale, opravičila za napake, 3. darila, 4. usluge, 5. dotik. 

Dober stik je povezana z drugimi vajami kot so rušenje negativnih sider, ponovni vtis, srečno otroštvo, korak v prihodnost, koraki odličnosti, Diltsovo piramido, pogajalskim modelom s podosebnostmi (Assagiolli), hoja po časovni črti, premikanje vrednot na lestvici prioritet, … 
Dober človek je pošten (fr. honnette, ang. honest, nem. ehrlich), velikodušen, iskreno prijazen in še bi lahko naštevali. Govorimo o možu, ki zna držati besedo. Nikogar ne žali, zato se veže z različnimi vrednotami, ki ga delajo vrednega. Je tudi pravičen. O pravičnosti poznamo precej teorij in predtav dobre prakse. Dobra komunikacija dela človeka dobrega. Pošten človek je pogosto tudi pravičen.   
Dober človek ni le redoljuben, prilagodljiv, spravljiv, priden, poslušen, skrben, upoštevajoč pravila. Dober človek ni vsak, ki sledi vzorcem, ki so trenutno definirani za tisto, kar večina smatra za dobro. Večina ceni malomeščansko vedenje. Potrebno je pogledati celo antropološko vertikalo. 
Mulejeva (2019) težko presodi, kdo je izvirno dober. Monetarni in ekonomski sistemi naravno logiko dobrote obrnejo na glavo in nas 'neformalno učijo', da je tisto, kar je za nekoga izguba, dobiček za drugega. Večina se temu podredi. Trgovci načelno ne bi smeli prodajati blaga le za nekatere. Civilizacija definira nove cone dobrega in dobrote ter namesto nekdanjih odpustkov uvedemo »dobrotništva« v raznih oblikah, ki naj bi nadgradila imidž nas, ki smo dobri. Institucije pranja vesti so številne, in četudi so ljudje, ki so za svoje grehe dobro plačani, obstajajo z razlogom in z lastno osebnostjo, ki s seboj nosi vsa bremena spomina. Zares so definicije dobrih ljudi tako kot definicije empatije, odvisne od skupine, ki določa vrednote dobrega in želenega. Človek, ki ne razvije samozavedanja, vse sodi po sebi in dopušča le malo širne svobodnega zrenja. Tako so številni prepričani, da je definicija ljubezni enaka kletki, v kateri živijo sami in druge silijo, da lastno neodvisnost predajo zaradi ljubezni ali podobnih besed, kot so zvestoba, prijateljstvo in dobrota. Tisti, ki želi kaj takšnega, ni nič od naštetega. In redkokdo vidi, kaj se skrivaj zadaj: za bliščem in bedo, sliko popolnih družin s pikniki in pečenji na žaru, vrtovi in poletnimi zabavam, pisanimi baloni ter v zadnjem času popularnimi cestnimi znaki z oznakami hitrosti, ki mimoidoče poučijo, koliko let ima prebivalec te ali one hiše.
Do tistih, ki so ostali zunaj kroga možnosti ne nujno po lastni krivdi, dober človek izgradi dober odnos. So ljudje, ki rabijo čas, dobro srce, prijetno misel in dostojanstvo, da se zopet počutijo kot ljudje. Vredne. 
Zgodbe so lahko tudi srce parajoče, žalostne in samotne. In ko nam v baru za točilni pult prisede človek, ki je zdelan od let alkohola, slabih odnosov doma ali v službi, namesto obsodb odprimo srca. Biti srečen in poln veselih misli v okoliščinah, ki podpirajo našo rast in napredek, je enostavno. Nositi težka bremena odvisnosti in revščine, pa za mnoge pretežko breme. Do tistih, ki so ostali zunaj kroga možnosti ne nujno po lastni krivdi, dober človek izgradi dober odnos. So ljudje, ki rabijo čas, dobro srce, prijetno misel in dostojanstvo, da se zopet počutijo kot ljudje. Vredne. Takšen je na primer Jaka. Ko je Jaka, lokalni pijanček, tako in drugače fehtaril naokrog in se vsem zdel ostuden, saj res ni bil urejen, a vseeno dokaj čist, ponovno pripovedoval zgodbo o prelepi starejši dami, se je vsak pretanjen poslušalec zamislil o tem, kaj zares pomeni biti dober človek. Jaka torej ni mogel pozabiti starejše gospe, ki mu je vsak drugi dan stisnila v roke nekaj dobrot in ga poklicala z besedami »gospod, kako ste danes«. Bila je meščanska gospa, polna notranje luči, ki jo je žarela navzven in v Jaku je uzrla gospoda, človeka polnega dostojanstva … Ko mu je dala najbolj dragoceno darilo, luč srca, je Jaka ponovno zažarel … Morda je ultimativno dobro združeno z našo močjo, da v drugih prižigamo moč, vero in dostojanstvo? In zares je imel Luther prav. Dobri ljudje delajo dobra dela. In dobra dela ljudi ne naredijo dobrih!
Učinkovita komunikacija je predvsem skladna s samim seboj in z drugimi osebami. V literaturi in češčenju se je v zgodovini znašlo veliko angelov in nadangelov. Rimokatoliška cerkev se je v letu 745 premlela to zadevo okoli angelov in se odločila da se uporabljajo samo Mihael, Rafael in Gabriel. Okrog angelov se še danes spotikajo in se še vedno širijo različni krivoverski nauki. Veliko ljudi je pa tudi že zavedlo v zmoto med drugim tudi duhovnike in nune . V literaturi in češčenju se je v zgodovini znašlo veliko angelov in nadangelov. Rimokatoliška cerkev se je v letu 745 premislila glede števila angelov in se odločila da se uporabljajo samo Mihael, Rafael in Gabriel . Okrog angelov se še danes spotikajo in se še vedno širijo različni krivoverski nauki. Veliko ljudi je pa tudi že zavedlo v zmoto med drugim tudi duhovnike in nune. Vsak človek ima svojega angela varuha, obstajajo angeli, ki so Bogu po volji in padli angeli ki so nasproti Bogu... Za kristjana pa je najpomembnejša ljubezen. Človek se vrača k Bogu z ljubeznijo in v ljubezni. 
Najprej se sprostimo, potem v poznem jesenskem času zahrepenimo po zelenju. Naši sprehodi po naravi so kakor prehodi skozi življenjske premene. Poglejmo, kako je okrog nas vse zeleno. Zeleni so gozdovi domači, zelene so travniške površine. Naše duše potujejo iz kraja v kraj, iz dežele v deželo, iz sveta v svet, dokler ne doživimo lotosov cvet. 
Kako si srce, ki poslušaš vase? Srce je naše svetišče, naše središče toka življenja, pribežališče pred nevarnostmi, naš zaklad vsega bogastva – abundance, biodanse. Tu je plesišče naših hotenj in nehanj. Tu je utrip srca, soutrip vesolja, val morja, izmenjava plime in oseke. Občutimo ljubezen do sebe, do bližnjih, do stvarnika in stvarstva. V našem srcu se rojeva Odrešenik, vidimo kako prihaja Gospod (aramej. Maranata), prihaja, ko sonce zahaja, odhaja v nebo, ko se dan zazori. Vsakokrat ga pokličemo nazaj za svoje varstvo. Ta ciklus se ponavlja iz dneva v dan, iz leta v leto, dokler ne doživimo večno vstajenjsko slavo tudi mi. To je os sveta za prehod na drugi svet (lat. axis mundi, act transmundi). Ostanimo nekaj časa v tem stanju in se nato prebudimo v vsakdanje življenje.       
NLP vaja - dober stik (ang. rapport, fr. rapport, re-aporter – prinesti nazaj, na splošno je to skladen, simpatičen, harmoničen odnos, lat. portare – nositi, prenašati) predpostavlja dobre energije, pozitivno (družbeno, šolsko, medsebojno) klimo. Po NLP postopkih gre za 1. skladnost vsebinske teme, 2. zrcaljenje obnašanja s posnemanjem drže sogovornika, 3. podobnost glasu, 4. skupne vrednote in stališča. 5. Izmed štirih vlog Bluesteinove je najboljša: jaz sem v redu, ti si v redu. To pomeni empatijo oz. medsebojno razumevanje. Izmed štirih vlog (obtoževalec, prosilec, pomirjevalec, racionalizator) po Satirjevi je najboljši Najprej se sprostimo, potem v poznem jesenskem času zahrepenimo po zelenju. Naši sprehodi po naravi so kakor prehodi skozi življenjske premene. Poglejmo, kako je okrog nas vse zeleno. Zeleni so gozdovi domači, zelene so travniške površine. Naše duše potujejo iz kraja v kraj, iz dežele v deželo, iz sveta v svet, dokler ne doživimo lotosov cvet. 
NLP vaja - dober stik (ang. rapport, fr. rapport, re-aporter – prinesti nazaj, na splošno je to skladen, simpatičen, harmoničen odnos, lat. portare – nositi, prenašati) predpostavlja dobre energije, pozitivno (družbeno, šolsko, medsebojno) klimo. Po NLP postopkih gre za 1. skladnost vsebinske teme, 2. zrcaljenje obnašanja s posnemanjem drže sogovornika, 3. podobnost glasu, 4. skupne vrednote in stališča. 5. Izmed štirih vlog Bluesteinove je najboljša: jaz sem v redu, ti si v redu. To pomeni empatijo oz. medsebojno razumevanje. Izmed štirih vlog (obtoževalec, prosilec, pomirjevalec, racionalizator) po Satirjevi je najboljši pomirjevalec. 
Dober stik je v dobri, vzajemni komunikaciji. Pogojujejo jo visoka stopnja energije, visoke pozitivne samopodobe, zanosa. Doživeti kvantni skok za dobre energije, biti v toku/zanosu, ljubeča prijaznost (ind. metta), gostoljubnost, odprtost duha, dostopnost za nove informacije. Pri vsakem NLP postopku opravimo eko-ček, kar pomeni, da ga okoljsko premislimo. Predpogoj je tudi uporaba besedišča za posamezne tipe zaznavanja vizualni, avditivni, kinestetični, olfaktorični, gustatorični (akronim: VAKOG). Ko govorimo s sogovornikom, uporabimo tudi nekatere izmed Chapmanovih 5 jezikov ljubezni 1. posvečen čas, 2. afirmacije, pohvale, opravičila za napake, 3. darila, 4. usluge, 5. dotik. 

Učinkovita komunikacija je predvsem skladna s samim seboj in z drugimi osebami. Vsak človek ima svojega angela varuha, obstajajo angeli, ki so Bogu po volji in padli angeli ki so nasproti Bogu... Za kristjana pa je najpomembnejša ljubezen. Človek se vrača k Bogu z ljubeznijo in v ljubezni. 
Vaja dober stik je povezana z drugimi vajami kot so rušenje negativnih sider, ponovni vtis, srečno otroštvo, korak v prihodnost, koraki odličnosti, Diltsovo piramido, pogajalskim modelom s podosebnostmi (Assagiolli), hoja po časovni črti, premikanje vrednot na lestvici prioritet, … 
Logični nivoji Diltsove piramide so.  
1.	Identiteta- kdo sem, katero je moje poslanstvo
2.	Vrednote – katere vrednote zastopam
3.	Prepričanja – v kaj verjamem, na koga se zanesem, komu zaupam
4.	Strategije – kdaj sem najbolj učinkovit
5.	Okolje – katere okoliščine mi najbolj ustrezajo (ergonimija), s kom se družim. Dilts najde pravo osebno identiteto v duhovnem poslanstvu. 

Ta razsežnost manjka farmacevtski industriji in kvazi-strokovnjakim. Goldacre (2011) pravi, da smo obsedeni z zdravjem. Več kot polovica znanstvenih zgodb v medijih se ukvarja z medicino. Neprenehoma nas obstreljujejo z znanstveno zvenečimi trditvami in šokantnimi odkritji. Goldacre nam posreduje kritične argumente za razmišljanje o čudodelnih zdravilih, homeopatiji, "hudobijah" velikih farmacevtskih združb, puhlicah o čudežih in verjetnosti, da neka zelenjava preprečuje raka itd. Ta vprašanja bomo bolje razumeli in se seznanili z ozadjem t. i. "dokazov". Slaba znanost je slaba novica za vse manipulante in prevarante, ki nas skušajo prepričati z vsakdanjim promoviranjem svojih izdelkov in storitev, saj nas knjiga želi zavarovati pred novimi različicami starih lumparij. 
Umetnost vaje omogoča priti od zunanjega, funkcionalnega jaza do notranjega, višjega, transpersonalnega, pričujočega jaza (v krščanstvu je to Emanuel – Bog z nami), sebstva (self, Selbs), vesti, božjega (angelskega, duhovnega) glasu, notranjega vodnika, opazovalca kot neme priče, avtonomnega uma. NLP pravi, zemljevid ni ozemlje, ker jaz opazuje moje misli. Ko postane notranji svet pogoj zunanjega, je mogoče zavestno premikati vrednote (glej Besser-Siegmud, 2007, str. 144-145), izboljšati predstave o našem otroštvu, napraviti korak v prihodnost (future pace), spreminjati 4 vloge po shemi Satir (obtoževalec, pomirjevalec, razprševalec in razumni uravnoteževalec)... 
Sidro je vsak dražljaj (ki vpliva na enega ali več naših čutil) in sproži ter spremeni naše mentalno/čustveno stanje. V NLP se izraz sidranje nanaša na naravni proces, v katerem katerikoli del izkušnje (iz komponent čutnih zaznav) prikliče in obnovi celotno izkušnjo. Sidranje je izpopolnjena tehnika postopka, ki ga poznamo kot pogojni refleks, in ga je odkril ruski psiholog Pavlov z znanim eksperimentom psa in zvonca.
Sidro je lahko določena slika, zvok, beseda, dotik, vonj, okus. Sidra so običajno zunanja kot v naslednjih vsakdanjih primerih: rdeča luč na semaforju (vizualno sidro) – opozarja za nevarnost, zvok priljubljene melodije (zvočno sidro) – spomni nas na nam drago osebo in prijetne občutke, vonj po morju – prikliče občutek sprostitve. Sidra ustvarijo asociacijo (povezavo) med čustvenim stanjem in dogodkom. Učinkovitost sider temelji na naši sposob nosti, da se učimo s povezovanjem in ustvarjanjem asociacij. Značilnost sider je, da ustvarijo odziv na dražljaj brez razmišljanja. 
Sidra nastajajo najpogosteje naključno v življenju, samo manjši del jih ustvarimo načrtno. Nastajajo predvsem na dva načina. 1. s ponavljanjem, če nenehno doživljate situacije, v katerih je zvok sirene povezan s preplahom, bo ta zvok postal sidro. Za vas bo zvok sirene povezan z nevarnostjo. 2. Povezan je z zelo močno čustveno izkušnjo v pravem trenutku v določeni situaciji. Če je bilo čustvo zelo močno, lahko sidro nastane v trenutku in ni potrebno ponavljanje. Nastanek fobij, ko oseba z določeno situacijo poveže intenzivno čustvo – strah s kačo, ki je bila del te izkušnje. Čeprav je kača v resnici ni ogrožala, bo vsakič, ko bo zagledala kačo, začutila paničen strah.
Številne povezave, ki se ustvarijo skozi življenje, so koristne, nekatere med njimi pa nas potiskajo v negativna čustvena stanja. Negativna sidra sprožajo v nas nepričakovano in nezavedno stanja notranje nemoči. 
Negativna sidra nastajajo naključno.  npr. poročeni ženski je umrla mama in na pogrebu je sprejemala sožalje od znancev in prijateljev. Medtem ko je žalovala, jo je vsak obiskujoči objel, in se je dotaknil na področju desnega ramena. Nezavedno se je dotik objema povezal z občutkom žalosti. Po enem mesecu se jo je mož objel in se je dotaknil na istem mestu. Po telesu jo je preplavil občutek žalosti in šlo ji je na jok. Njen zavestni um je začel razmišljati in ustvarjati razloge za negativna čustva do moža. Tako je razvila odpor do moževega dotika! Starejše generacije psihologov bi iskale vzroke v travmah iz preteklosti itd. V resnici imamo tukaj primer naključnega nastanka negativnega sidra, ki je pokvaril odnos med zakoncema. Dotik na ramenu je postal negativno sidro – sprožilec čustvenega stanja žalosti.
Razumevanje nastanka negativnih sider, odprava negativnega sidra in učenje zakoncev, kako ustvarjati pozitivna sidra, je bil temelj za vzpostavitev dobrih odnosov. Odprava negativnih sider: najpogostejša negativna sidra, s katerimi se srečujemo v življenju: določena oseba, izraz na obrazu, beseda, povedana s posebnim tonom, fotografija, znak, simbol, dotik, vonj, okus hrane, kraj, določena živali ali predmet.
Da bi se čustveno osvobodili, začnimo prepoznavati negativna sidra. Prvi praktičen korak je, da se zavedamo negativnih sider, ki vas potiskajo v stanja notranje nemoči. 2. Odločimo se, ali se bomo odzvali. Številni duhovni sistemi govorijo o trenutku izbire, preden se odzovemo v določeni situaciji. Čim bolj se zavemo tega trenutka, več izbire imamo pri odzivanju in v življenju. Kateri znaki, zvoki, dotiki, okusi, vonji vas spravljajo v negativna čustvena stanja (depresija, nemoč, jeza, sovražnost, strah, žalost agresivnost)? Ali je za vas negativno sidro določen ton glasu ali poseben izraz na obrazu? Ko ste zaznali, katera negativna sidra delujejo na vas, ste že naredili pomemben korak za odstranjevanje. Bodite pozorni na svoje občutke v teh stanjih in se vprašajte: »Ali se želim počutiti tako?«
Zavedanje in opazovanje stanja: Ko se znajdete v stanju notranje nemoči zaradi negativnega sidra, je eden od načinov odprave ta, da se samo pozorno opazujete in spremljate, kaj se vam dogaja. Opazujte, kateri deli telesa so vpleteni v to stanje, kateri ne. Že način samoopazovanja lahko povzroči spremembo, ko usmerimo dovolj pozornosti na svoje stanje, se dogajajo pozitivni premiki.
Drugi, bolj neposreden način za spreminjanje stanj notranje nemoči, je, da ne poskušate najti rešitve v tem stanju, temveč spremenite samo stanje. To naredite na naslednje načine: 1. spremenite svojo fiziologijo. Takoj naredimo nekaj drugače. A. Spremenite dihanje, ga umirite in dvakrat podaljšajte. Vsako stanje ima značilen dihalni vzorec, če spremenite ta vzorec, boste dosegli spremembo stanja (hitro dihanje je običajno značilno za stresna negativna stanja). B. Spremenite držo telesa – pokončna drža telesa in pogled na gor vas bodo zagotovo spravili iz depresivnega stanja. Fizične kretnje in gibanje, sprehod, različne vadbe vam takoj spremenijo notranje stanje na bolje.
Svoje razmišljanje spremenimo s priklicem  višjega stanja notranje moči. Spomnimo se na resnično prijeten doživljaj, ko ste se res dobro počutili. V spominu se vrnite v ta dogodek. Oglejmo si ga skozi svoje oči, poslušajte zvoke in občutite prijetne občutke. Podoživimo ta dogodek in se potem vrnimo v sedanjost. Naše stanje bo spremenjeno, možgani se odzivajo na spomine iz dogodka na isti način, kot da bi se to dogajalo prav v tem trenutku. Pozitivne vire iz preteklosti uporabimo v sedanjosti.
Rušenje sider je tehnika v NLP, ki se uporablja za odpravo negativnih sider. Usposobljeni trener vam s to tehniko hitro in učinkovito odpravi negativno sidro in vas nato dodatno okrepi in nasidra s pozitivnimi viri. 
Čustva niso samo občutki, ki se pretakajo po telesu in naključno povzročajo, da se počutimo dobro ali slabše, ampak so pomemben del naše inteligence. Naša čustva so način, kako nam nezavedno sporoča, da se nekaj dogaja in kako smo na to pozorni. 
V zahodni kulturi se je pred stoletji pripisoval velik pomen potlačitvam in obvladovanju čustev. Kultura samozatajevanja, odvračanja od sebe. Ostati je treba v stiku s svojimi pristnimi čustvi. Z vidika zaznavanja negativnih čustev je pomembno, da ločimo med čustvi, ki nastanejo kot nezavedne reakcije na slike, zvoke v naši glavi, in globljimi čustvi, ki nam prinašajo pomembna sporočila, iz katerih se lahko učimo. Razliko med prvimi in drugimi bomo lahko ugotovili z naslednjim postopkom:
Kadar čutimo neprijetno čustvo, spremenite tisto, kar si govorite sami sebi v svoji glavi, spremenite slike, ki ji vidite znotraj sebe, ter spremenite držo, način, kako uporabljate telo. Če se čustvo kljub omenjenim postopkom ponavlja, potem je zelo verjetno, da vam pošilja pomembno sporočilo iz vašega nezavednega uma.
Čim bolje vzpostavljamo stik s svojimi čustvi, bolj se obvladujemo in hitreje se odzivamo na sporočila, ki vam jih pošiljajo. To je način našega vstopanja v svbetišče srca, kako razviti čustveno inteligenco za srečo v življenju.
Prek trpljenja zaradi krivic do vstajenja. Ljubezen je povezana tudi z žalostjo, ki jo je treba odžalovati, da se srce izčisti bolečine in se ponovno povežeta. Ko bolečino sprejmeta, se o njej pogovorita, se bosta nanjo drugače odzvala. Oba iščeta pomoč pri razumevanju, on išče spoštovanje za pomembnost. Novi vzorci naj bi zamenjali stare.    
Aljoša Bagola (2019), eden najbolj priznanih in največkrat nagrajenih slovenskih oglaševalskih kreativnih direktorjev, izvrsten pripovedovalec zgodb, priljubljen predavatelj in kolumnist. Predstavlja nam, kako premagati izgorelost.  
3.2.   5 elementov v antični kitajski medicini
V tradicionalni kitajski medicini vse v naravi pripada osnovnim petim elementom: les, ogenj, zemlja, kovina in voda. Lastnosti teh elementov imajo tudi naši notranji organi. Elementu lesa pripadajo jetra in žolčnik, elementu ognja srce, tanko črevesje, perikard (srčna ovojnica), trojni grelec. Zemlji pripadata vranica in želodec, elementu kovine pljuča in debelo črevesje, ter vodi mehur in ledvice. Med njimi vladata dve osnovni razmerji: Razmerje »mati – otrok« :
Vsak izmed elementov v krogu, kjer energija vedno teče v smeri urinega kazalca (desnosuč no) skrbi za naslednji element v toku kroženja, je njegova »mati«, ter istočasno tudi skrbi za predhodni element, je njegov  »otrok«. Na primer: les je »mati« ognja, ker ogenj ne more goreti, če ni na razpolago lesa, istočasno pa je les tudi »otrok« matere vode, saj vemo, da drevo ne  more rasti, če ni na voljo dovolj vode. Če je močan element »mama«, bo tak tudi element »otrok«, ter obratno, kadar je šibka »mama« bo šibek tudi »otrok«.

Nekaj primerov razmerja »mati – otrok«:
-    Les je  mati ognja in otrok vode (zato jetra pomagajo pri delovanju srca)
-    Ogenj je mati zemlje in otrok lesa (srce pomaga pri delovanju vranice in slinavke)
-    Zemlja je mati kovine in otrok ognja (vranica tako pomaga delovanju pljuč)
-    Kovina je mati vode in otrok zemlje (pljuča pomagajo delovanju ledvic)
-    Voda je mati lesu in otrok kovine (ledvice pomagajo pri delovanju jeter)
Razmerje »ded – vnuk«: poteka v notranjem, nadzornem krogu, kjer teče energija od enega elementa k prvemu elementu za naslednjim elementom, ter ga nadzira oziroma kontrolira.   
Če to ponazorimo s primeri: energija teče od ognja h kovini, od kovine k lesu, od lesa k zemlji, od zemlje k vodi in od vode k ognju. V tem razmerju si določen element podreja prvi element za naslednjim, ter ga uničuje, ali izčrpava.

-    Les nadzira zemljo – drevo raste in korenine utrjujejo zemljo, da ne zdrsne (jetra v organizmu nadzirajo vranico)
-    Ogenj nadzira kovino – ogenj raztopi kovino (srce tako nadzira pljuča)
-    Zemlja nadzira vodo – jo vsrkava in zaustavlja njen pretok (vranica nadzira ledvice)
-    Kovina nadzira les – drevesa sekamo s sekiro (pljuča v organizmu nadzirajo jetra)
-    Voda nadzira ogenj – voda ogenj pogasi, da se prekomerno ne razplamti (ledvice nadzirajo srce).

Dokler smo energijsko v harmoniji vsi opisani procesi v organizmu potekajo usklajeno in telo samo regulira, regenerira, revitalizira vse organe in naše telo. Težave nastanejo, ko se naše energijsko ravnovesje poruši, takrat tisti element (organ), ki je pretirano močan začne napadati svojega partnerja in ga izčrpavati oziroma slabiti. Na primer premočan ogenj (srce) napada in slabi kovino (pljuča), premočan les (jetra) napada in slabi zemljo (vranico).   

Elementi so povezani tudi z letnimi časi: les je element pomladi, ogenj poletja, zemlja poznega poletja, kovina jeseni in voda zime. Vsak element tako kot letni časi v naravi, v organizmu pa notranji organi, izhaja iz predhodnega elementa in ustvarja naslednjega. Pri motnjah v delovanju enega od elementov (organov) prihaja do porušenja 'či' (življenjske  energije) v celotnem krogu tako na telesnem, kot tudi čustvenem in duševnem nivoju naše osebnosti. Elementi pomenijo naše notranje organe, letne čase, značilnosti ljudi, medsebojnih odnosov. 5 elementov in njihove transformacije so osnova za uspešno terapijo bioenergetske regulacije. Pravilen pristop pri bioresonančni terapiji upošteva znanje kvantne fizike, homeopatije in tradicionalne kitajske medicine (TKM). Bistvo je, da z združitvijo vseh teh obsežnih znanosti lahko določimo, kakšen impulz oz. informacijo ali vibracijo potrebuje telo, da v njem sprožimo lastne mehanizme, ki ta impulz uravnajo in spodbudijo proces samozdravljenja. Pri diagnosticiranju in načrtovanju terapij s pomočjo bioresonance upoštevamo teorijo o petih elementih, ki je temelj tradicionalne kitajske medicine. Opise bioenergije posameznih organov sem povzel po knjigi  Papuga Peter (2008). Kitajski ključ do zdravja.
Tradicionalna kitajska medicina (TKM) se loteva zdravljenja bolezni precej drugače kot sodobna: poglavitno pozornost namenja razlagam o funkcionalnih spremembah, ki naznanjajo organske motnje. Temelj je teorija o petih elementih, petih notranjih organih, petih letnih časih, petih barvah, petih okusih, petih telesnih odprtinah, itd. TKM skuša zdraviti bolezni po skrivnostnih povezavah znotraj in zunaj telesa, tako imenovanih kanalih – meridijanih, ki predstavljajo poti, po katerih se pretaka življenjska energija. Kitajci imenujejo to energijo či (qi), v slovenščini bi jo lahko imenovali bioenergija.
Za naše zdravje je zelo pomembno ravnovesje energije med posameznimi elementi in meridi jani ter njihovo pravočasno in pravilno prepoznavanje. V začetnih stadijih bolezni se občasno pojavljajo rahle bolečine v posameznih delih telesa ali pa samo slabo počutje, dolgotrajnejša utrujenost in podobno. Z leti se prvotna znamenja stopnjujejo in sčasoma se pojavijo intenziv nejši simptomi, ki jih tudi sodobna zahodna medicina lahko diagnosticira, spremlja ter bolj ali manj uspešno zdravi. Temeljni pogoj za ohranitev zdravja je normalen in neoviran pretok energije po kanalih. Tudi vzrok za vsa negativna čustva je motnja v telesnem energijskem sistemu, zato pravilen pretok energije spodbuja telesno in duševno okrevanje.
TKM deli notranje organe na čvrste/polne in votle/prazne organe. Pari posameznih organov pripadajo določenemu meridijanu, ti pa določenemu elementu (ogenj, zemlja, kovina, voda, les). Elementi se medsebojno ustvarjajo in hkrati nadzorujejo. K polnim »yin« organom pripadajo srce z osrčnikom, vranica s trebušno slinavko, pljuča, ledvice in jetra. Njihova skupna funkcija je ustvarjanje, hranjenje in prevajanje temeljnih vitalnih substanc (energija, kri, telesne tekočine). K votlim »yang« organom pa pripadajo tanko črevo, trojni grelec, želodec, debelo črevo, mehur in žolčnik. Njihove temeljne naloge so sprejem in prebavljanje hrane in vode, absorpcija hranilnih snovi in ekstrakcija neuporabnih snovi. Trojni grelec je sistem, ki povezuje in upravlja presnovo vseh organov. Uravnava gibanje in prerazporejanje energije. Pomeni izvor prehranjevalne in obrambne bioenergije.

Tabela organskih področij: človek v 5 elementih sveta
ELEMENT	poln organ	votel organ	čutilni organ	tkivo	Čustvo	okus	barva	vreme	smer neba	letni čas	
LES	Jetra	žolčnik	oči	tetive	Jeza	kislo	zelena	veter	vzhod	pomlad	
OGENJ	Srce	tanko črevo	jezik	ožilje	veselje	grenko	rdeča	vročina	jug	poletje	
ZEMLJA	vranica	želodec	usta	mišice	Skrbi	sladko	rumena	vlaga	središče	pozno poletje	
KOVINA	pljuča	debelo črevo	nos	koža	Žalost	pekoče	bela	suša	zahod	jesen	
VODA	ledvice	mehur	ušesa	kosti	Strah	slano	črna/modra	mraz	sever	zima	
Bioenergija srca je tesno povezana s tankim črevesjem, upravlja kri in žile in se razodeva na obrazu, v njem domuje duševnost, odpira se na jeziku. Jang bioenergija srca predstavlja sonce in ogreva celotno telo. Če ga primanjkuje, je utrip šibek, človek je bled in preobčutljiv za mraz. Primanjkljaj bioenergije srca osiromaši duševno dejavnost (mišljenje, spominske funkcije, govor, čustvovanje, spanje in zavest). Slabše prehranjevanje srca s krvjo lahko ovira katerokoli od naštetih funkcij. Energijski kanal srca povezuje ta organ z jezikom in zato srce vpliva na govor in okus. Bledica jezika lahko pomeni pomanjkanje krvi v srcu, vijoličast jezik zastoj krvi v srcu, razjede na jeziku so lahko znamenje kipenja srčnega ognja, ipd.
Bioenergija vranice/trebušne slinavke je tesno povezana v bioenergijo želodca, skupaj pa sta osrednje gibalo življenja zaradi energije, ki jo ustvarjata. Vranica uravnava prenos hrane in vode, iz obeh se ustvarjata kri in biopotencial (bioenergija). Pri normalnem delovanju vranice je tkivo primerno »vlažno«, vendar ne preveč; ob slabem delovanju vranice se vlaga ustavlja in zgošča v sluz, ta pa ovira pretakanje bioenergije in telesnih tekočin. Posledice so otekline, driska, zasluzenost pljuč, ipd. Teorija TKM pravi, da »ima vranica rada suhost«. Vranica nadzira kri, ki jo zadržuje v ožilju in preprečuje krvavenje (primanjkljaj bioenergije vranice lahko povzroči krvavenje iz črevesja, maternice, podkožne krvavitve, ipd.). Vranica upravlja mišice in ude in kadar je njeno delovanje pomanjkljivo, so ti bolj ohlapni in brez moči. Bioenergija vranice se odpira v ustih in razodeva na ustnicah. Slab tek in slabše zaznavanje okusa sta znamenji pomanjkljivega delovanja vranice. Zastoj in kopičenje vlage – najprej v vranici in pozneje v vsem telesu – povzročata velikokrat sladkast-lepljiv okus v ustih in belo obložen jezik.
Bioenergija pljuč je preko meridijana tesno povezana z bioenergijo debelega črevesja. Poglavitna naloga pljuč je upravljanje in razprševanje bioenergije ter nadzorovanje dihanja, hkrati pa so pljuča tudi izvor prsnega ali zbiralnega biopotenciala. Njihovo delovanje se kaže na koži in dlakah. Pljuča usmerjajo gibanje bioenergije navzdol in uravnavajo »vodne prehode« (medcelični prostor). Odpirajo se v nos in zagotavljajo normalno vonjanje. Primanj kljaj bioenergije pljuč se kaže v šibkosti glasu, tihem govorjenju, pretiranem potenju, bledici obraza, zamašenem nosu in nepravilnem dihanju. Ob pomanjkljivem preusmerjanju navzdol se bioenergija pljuč lahko upre navzgor in povzroči astmatični napad ali oteženo dihanje.
Bioenergija ledvic je najtesneje povezana z bioenergijo sečnega mehurja. Poglavitne naloge ledvične bioenergije so shranjevanje življenjske esence, uravnavanje in vodenje rasti, razvoja in reprodukcije. Ledvice razvijajo in ohranjajo kosti in zobe ter vsebujejo zasnovo za kostni mozeg. Odpirajo se v ušesa in spodnje analno-urogenitalne odprtine. Esenca je materialna podlaga telesa in njegovih funkcij. Izhodiščni del esence je podedovan in se v življenju združuje s pridobljenim biopotencialom (hrana, zrak, voda). Prirojena esenca že pred rojst vom pripravi materialno podlago za delovanje pridobljene esence. Po rojstvu pridobljena esenca nadomešča prirojeno, se z njo združuje in jo pomaga ustvarjati. Tako druga drugo dopolnjujeta. Pri čustvovanju se ledvice najhitreje odzivajo na strah in prestrašenost, zato pogostost teh občutij temelji na šibkosti in neutrjenosti ledvične bioenergije.
Ledvična bioenergija je v mladosti in odraščanju obilna, z leti se zmanjšuje in s starostjo ugaša. Kakovost ledvične bioenergije kažejo drugotna spolna znamenja, plodnost in spolne funkcije, lasje, moč v pasu in kolenih. Esenca izraža jin načelo delovanja ledvic, ledvična bioenergija pa jang. Lahko rečemo, da je ledvična bioenergija najpomembnejši vir celostne bioenergije. Temeljni pogoj za normalno delovanje ledvične bioenergije je ohranjanje ledvične esence. Zato se ledvice imenujejo »hiša vode in ognja«.
Pešanje spolne moči in mrazenje v pasu je največkrat zgodnje znamenje slabšanja delovanja ledvic. Doživetje spolnega vrhunca pa je povezano z izgubljanjem določene količine esence in razprševanjem ledvične bioenergije. Glede na bolezenska znamenja, ki spremljajo oslabelo delovanje ledvic, govorimo o pomanjkanju jin – esence ledvic (občutek teže v pasu, utruje nost, piskanje v ušesih, zgodnje iztekanje semenske tekočine, suha usta, rdečica obraza, občutek vročine na dlaneh, podplatih in sredi prsi v popoldanskih urah, rdeč jezik, hiter utrip, ipd.), slabem delovanju ledvične bioenergije (nehoteno iztekanje semenske tekočine, nenadzo rovano uriniranje, pogosto uriniranje ponoči, ipd.), primanjkljaju janga ledvic (impotenca, preobčutljivost za mrzlo, predvsem v pasu in nogah, brezvoljnost, jutranje driske, pogosto uriniranje, občutek hlajenja na hrbtenici, bled in odebeljen jezik, globok in šibek utrip, ipd.).
Bioenergija jeter je tesno povezana z bioenergijo žolčnika. Temeljne naloge jeter so shranjeva nje krvi, urejanje menstruacije, ohranjevanje prostega gibanja bioenergije in nadzorovanje kit in vezi. Delovanje jeter se kaže na razpokanih nohtih. Dober vid je znamenje, da jetra normalno delujejo in da je v njih dovolj krvi. 
Temeljni pogoj za zdravje je usklajen odnos med bioenergijo, krvjo in drugimi telesnimi tekočinami in organi. Razumevanje teorije 5 elementov nam je pri tem v veliko pomoč. Urejenost vsakdanjega življenja, ustrezna telesna in zmerna duševna dejavnost so podlaga za dobro počutje in varovanje pred vplivi okolja.
Bistvo življenja je spreminjanje, gibanje, nihanje, ritem. Bioritem življenja je zato velika kozmična univerzalna urejenost, v katero je v medsebojnih odnosih združeno neskončno informacij. Človek je posrednik med makro- in mikro-kozmosom, med nebom Yang in zemljo Yin. Pripadamo sistemu petih elementov. Vse je v enem in eno je v vsem. Pet transfor macij, to je pet faz spreminjanja, se ciklično ponavlja v naravi, v vsaki rastlini, ki v vsakem letnem času zaživi svojo fazo spremembe in delovanja. Enoletne rastline doživijo vsako fazo le enkrat, pri drevesu pa tudi ljudeh pa se te faze ciklično ponavljajo iz leta v leto. Zakon petih transformacij obstaja tudi v klimatsko-kozmičnih reakcijah, ne le pri rastlinah, živalih in ljudeh.
Teorija petih transformacij predstavlja sistem analogij in vzorcev, predvsem v povezavi s spremljanjem dogodkov. Vsaka faza predstavlja simbol skupine podobnih razmer delovanja, kvalitet, ki se v celoti zrcalijo v povezavah kozmičnih, zemeljskih in človeških lastnosti. Opazimo lahko povezave z barvami, okusi, vonjem, zvokom, organom, fazo razvoja, hrano, lunino fazo, psihičnimi značilnostmi in reakcijami, ipd.
V bioenergetski holistični medicini ima delovanje uravnoteženosti med fazami pomembno vlogo: katera faza, kot element, ki deluje v tri-nivojskem sistemu telo-um-duh kot vzročni element in se odraža v polarnosti vsakega posameznika, je osnovno izhodišče za ustrezno izbrano in uspešno terapijo. Teorijo petih transformacij lahko v opisani analogiji na enostaven način uporabimo na poti do zdravja v vseh življenjskih situacijah.
Teorija petih elementov ali petih transformacij je vodilo pri energijski sistematiki bioenerget skega holističnega pristopa, tako pri diagnosticiranju kot pri terapijah. Možnost, da določen element in v njem določen meridijan, ki se testira kot oslabljen, energetsko šibek, lahko podpremo in zaščitimo s pomočjo specifične energijske terapije, je pomemben korak k zares uspešni in trajni stabilizaciji bio-kibernetičnega regulacijskega sistema telesa.  Še enkrat naj poudarim, da pri tem ne gre za neposredno zdravljenje določenega organa ali njegove obremenitve, ampak za energetsko stabilizacijo, v kateri se določen spekter nihanja elementa in njegovo vključevanje v celoten, skupen spekter nihanja harmonično uravnovesi s petimi transformacijami. 
Živimo v močnem prebitku Yanga. Pri tem ne gre le za utrujenost, izčrpanost, ki ju prinaša deloholizem in bombardiranje z informacijami medijev, nenehne motnje iz okolja ali preveč obremenjujoče yang hrane. Gre za naš življenjski stil, ki nam ne prinaša miru, nas odvrača od narave in nam ne dovoljuje, da bi se prizemljili.  Ko začutimo klic narave in vrnitve k naravnemu načinu življenja pomeni Yin-Yang ravnotežje terapevtskih ukrepov. V življenju gre za večno ravnotežje med Yin in Yang. Ta aspekt moramo vgraditi tudi v načrtovanje terapij, v katerih ima pomembno vlogo homeopatija preko bioresonančnega pristopa in tudi sadovi naše matere zemlje, predvsem čaji.
3.3 Pogoji zdravja in bolezni
Vsako telo funkcionira glede na pogoje delovanja. Zaradi degenerativnih sprememb se pogoji slabšajo. Nastaja več vrst vnetij. Bolezenski proces poteka v treh stopnjah:
1) energetski nivo kot predpogoj za nastanek kronične bolezni, ki vpliva na
2) humoralni nivo, in nazadnje še na
3) celično-biokemični nivo manifestiranja bolezni same.
Tudi proces ozdravitve poteka od nivoja 1 do nivoja 3.
Pri bioresonančni terapiji s pomočjo posebnih frekvenčnih vzorcev ciljamo v bistvu na stabilizacijo energetskega nivoja. Gre za izjemno možnost premikov preko spreminjanja energetskega nivoja reakcij samozdravljenja kot tudi za vpliv na spremembe reakcij samozdravljenja preko humoralnega do biokemično-celičnega nivoja Yin reakcij ozdravljenja v telesu. To pomeni, da imamo z uporabo petih transformacij izjemno možnost preko sprememb energetskega nivoja vplivati na humoralni in celično-biokemični nivo in s tem na reakcije samozdravljenja in podporo Yin-u. Vsi ostali spremljevalni ukrepi, kot na primer ortomolekularna terapija, so ob tem zelo dobrodošli.
Upoštevanje ritma narave bo tako preko stopnjevanja lastne telesne zmožnosti reguliranja ustrezalo polarnosti Yin-Yang sistema in okrepilo resonanco in samozdravilne procese v posameznem elementu in pripadajočih meridijanih.
Galimberti (2016) interdisciplinarno  preiskuje zapletene dogodke, ki zadevajo ljubezen kot  transcendenco, sveto, prepovedano oz. perverzno rojstvo, smrt, samoto. V nekem smislu je podoben Finkovi razpravi o Petih fenomenih eksistence in Giddensovi razpravi O intimnosti. Galimberti se posveti duševnim procesom v poglavjih o strasteh, poželenju, spolnosti, idealizacijo oz. katektiranju ljubljene osebe, občutenju sramu, ljubosumju, poistovetenju, posesivnosti, blaznosti. V izjemno bogatem izboru literature preizkuša veljavnost pomembnejših konceptov ljubezni od antičnega grškega do psihoanalize in moderne strukturalistične misli.   
Anthony Giddens (2000, orig. 1992)  je retematiziral preobrazbo intimnosti. Vsaj delno je odsrl sentimentalno stran postmodernih družb. Dosedanja socialna zgodovina čustev, strasti in občutij je pretežno zgodovina moških seksualnih podvigov in njihovega nadzora nad ženska mi. V drugi polovici 20. stoletja je zaradi spleta razlogov ta nadzor pričel slabeti in eden od učinkov tega je tudi naraščanje nasilja nad ženskami.
Če spremenimo mišljenje, spremenimo življenje. Louise in David pravita: Žalovanje je polno izzivov, vendar naše misli pogosto bolečini dodajo še trpljenje. Želiva razširiti vaše zavedanje in mišljenje o izgubi, ki bosta nato bogatejši za ljubezen in razumevanje. Najin namen je, da svoje žalovanje občutite v njegovi polnosti, ne da bi ob tem obstali v žalobnosti in trpljenju. Upava, da vam bodo besede v tej knjigi ponudile uteho in mir na popotovanju. Želiva vam obilo ljubezni in okrevanja.
Eden največjih življenjskih izzivov predstavlja čustveno spoprijemanje z izgubo, pa naj gre ob tem za sprejetjem konca ljubezenskega odnosa, smrtjo bližnjega ali trpljenje zaradi izgube hišnega ljubljenčka, službe in drugih tipov izgube. Žalovanje vsebuje velikih darov osebnostne rasti, če se ozremo nazaj po preteklosti. V izogib nepotrebnemu trpljenju avtorja poudarjata, da ključ do sprejemanja in miru vodi skozi spremembo razmišljanja.  

Zbrani napotki nam ne bodo pomagali le zrasti in preiti od žalovanja k miru, temveč nas bodo navdali z globoko ljubeznijo in radostjo ob odkritju, da zmorete ozdraviti svoje srce. Louise Hay (1926 - 2017) je med prvimi začela gibanje za samopomoč. S svojo neomajno ljubeznijo in vero v pozitiven pristop k življenju je pomagala neštetim ljudem razkrivati in izkoriščati potencial lastnih ustvarjalnih moči za osebno rast in samozdravljenje. Na predavanjih, delavnicah in seminarjih je govorila o praktičnih korakih razkrajanja strahov in tudi vzrokov bolezni.
 
Hayeva je svojo pot ozaveščanja ljudi začela že v 70. letih prejšnjega stoletja. Je prevedena v številne jezike. Prispeva tudi k zdravljenju zemlje. Dajemo in sprejemamo vrednote miru, ustvarjalnosti, ljubezni, harmonije in sreče. Občutimo jih v vsaki situaciji. Sprejemamo raje odgovornost namesto krivde. Hayeva (2014) usmerja afirmacije in znanje o tem, kako nas lahko mišljenje ozdravi, z dolgoletnimi izkušnjami Davida Kesslerja pri pomoči ljudem, da se spoprimemo z žalova njem in izgubo. Zbrani napotki nam pomagajo preiti od žalovanja k miru in nas navdajo z globoko ljubeznijo in radostnim spoznanjem, da zmoremo ozdraviti svoje srce. 

Razlikujemo naslednje funkcije mišljenja: 
1. Logična funkcija vsebuje afirmacijo, negacijo, diferenciacijo, klasifikacijo (razvrščanje na rodovne in vrstne  pojme), abstrahiranje (odmislitev različnih lastnosti), analizo, formalno-logične zakone, pravila za oblikovanje pojmov, vrste sodb in sklepanj ter uporabo metod dedukcije, indukcije in abdukcije z analogijami in metaforami. 
2. Retorična funkcija vsebuje logične operacije, razumevanje, metaforiziranje, interpretiranje, argumentiranje,  prepričevanje in dialog. 
3. Epistemska funkcija vsebuje opazovanje, atribuiranje, kategoriziranje (združevanje primerov s skupnimi lastnostmi), imenovanje, primerjanje, diagnosticiranje, ugotavljanje (resnica dejstev), opisovanje, ocenjevanje (evalvacija), ciljno usmerjanje, predvidevanje in načrtovanje, pridobivanje in predelovanje informacij,  domnevanje, spraševanje in odgovar janje ter reševanje problemov.
4. Socialna funkcija vsebuje vključevanje posameznika v skupine in izključevanje iz skupin, sodelovanje in tekmovanje, dominiranje, podrejanje, normativnost, konformiranje in nadzorovanje. V bistvu lahko razvrstimo tipe mišljenja po njegovih funkcijah in tako dobimo v globalu večperspektivno mišljenje. 
Dvom se izrazi kot razcep prvotne enosti, zato je po Jungu (1996, 197) treba Eno dopolniti z Drugim. Dvom je tisti, ki pogojuje dvojne podobe v njem. Descartes ga izpelje iz cogita, ker ni nikoli zares bival v njem. Dvojno in dvom imata isti koren v več jezikih. It. doppio in dobio, zwei, Zweifel v nemščini in dvojba v hrvaščini.  Lat. diabolus je simbol zla.  
Meditacija: Predstavljajmo si, da smo v prostoru, kjer je pet sob, pet naravnih elementov, pet virov energije. Tu najdemo svoj mir, modrost in vzpostavite ravnovesje v telesu. Tematske sobe so poimenovane po energijah, ki se združujejo v samozavesti, kreativnosti, ljubezni, harmoniji in sreči. Pozornost usmerimo na vrednote miru, kreativnosti, ljubezni, harmonije, sreče. Predstavljajmo si, kako si jih podarjamo drug drugemu, tako da jih dajemo in sprejemamo. Zavedamo se  vsega, kar je, medsebojnih povezav, kako ozdravimo svoje srce, kako se radostimo življenja, kako osebno rastemo iz osebnih zožitev, samoomejujočih prepričanj, kako ostajamo mirni sredi nemirov, celoviti ne pa razdvojeni, povezani ne pa ločeni. 

Poznamo več funkcij čuječnosti: 1. kot zavedanje. Čuječnost (ang. mindfulness, fr. pleine conscience, nem. Achtsamkeit, pali sati, sanskrt smrti) je način zavedanja svojega doživljanja, je odnos sprejemanja, odprtosti in radovednosti. Ko smo čuječi, je naša pozornost usmerjena na trenutno izkušnjo, kot se poraja iz trenutka v trenutek. Zavedamo se svojih misli, čustev, telesnih občutkov in namer ter zunanjega dogajanja, brez da bi se poskušali doživljanju izogniti, ga zadržati ali ga kako drugače spreminjati.
2. Čuječnost kot oblika duhovne prakse. Čuječnost je duševna sposobnost vsakega človeka. Pomeni pa tudi nabor tehnik in metod, s katerimi sistematično razvijamo to zavedanje. Pri tem ločimo (a) formalne vaje (meditacije), kot so minute za dihanje, pregled telesa, preprosta prisotnost in čuječnost v gibanju, ter (b) neformalne vaje, kjer s čuječim zavedanjem opravljamo aktivnosti vsakodnevnega življenja, npr. umivanje zob, pogovor, vožnja avtomobila, čakanje v vrsti, hoja po mestu, vožnja z avtobusom itd. Z vsemi vajami povečujemo raven čuječega zavedanja v življenju nasploh.
3. Čuječnost kot osebnostni razvoj. Čuječnost ni le tehnika, pač pa je proces spoznavanja, sprejemanja in spremembe. Je način bivanja, ki se zrcali na vseh področjih našega življenja. Vedno bolj jasno zaznavanje in razlikovanje dogodkov v našem doživljanju nam omogoča pot osebnostne rasti, ki je za vsakega edinstvena. Opazimo na primer osebno pripoved o tem, kdo smo, kaj smemo in kaj bi morali biti. Zavedanje tega nam omogoča, da lahko izstopamo iz ustaljenega načina delovanja in si omogočamo nove izkušnje.
Raziskave kažejo, da je redno izvajanje prakse čuječnosti posameznikom pomagalo vzgojiti dolgoročno in globoko izkušnjo notranjega miru, dobrega počutja in boljšega vrednotenja samega sebe, zmanjšanje stresa, tesnobe in depresivnosti.

Čuječnost je pomembna tudi v psihoterapiji, kjer jo poznamo pod imeni in sorodnimi pojmi kot so prostolebdeča pozornost in opazujoči ego (psihodinamske smeri), zavedanje in kontakt (gestalt terapija), ego stanje odraslega in avtonomija (transakcijska analiza), izpostavitev in sistematična desenzitizacija (vedenjsko-kognitivna terapija) itd. Je eden od osrednjih in skupnih dejavnikov osebnostnega razvoja, ne glede na psihoterapevtski pristop.

Mehanizmov delovanja čuječnosti je več. Večperspektivni vidiki nepristranskega opazovalca jih odkrivajo. To pomaga 1. Zmanjševati kognitivno fuzijo anksioznih motenj, 2. nezavedno,  avtomatično  reagiranje, 3. Premagovati togih vzorcev reagiranja (mišljenja in vedenja). 4. Povečati samoregulacijo in samokontrolo, 4. Omogočati povratne informacije preko zavedanja. 5. Sprejemanje dogodkov, kakršni so, 5. Zmanjšati psihopatoloških reakcij (npr. depresije in anksioznih motenj). 
5 elementov je povezanih z drugimi vrednotami, ki jih navaja Besser Siegmund Cora (2007, str. 144) po abecedi od A do Ž. S celovitega vidika nikoli ne dosegamo le enega cilja, vrednote ali strani osebnosti, ne da bi se dotaknili tudi drugih. 
Poskusi, da bi se izognili negativnim mislim in čustvom, le-te pogosto še okrepijo. Danes vemo, da je izpostavitev eden od najpomembnejših mehanizmov zdravljenja anksioznih motenj. Že kratkoročno se pokaže pozitiven učinek zaradi prekinitve začaranega kroga pogubnega spiralnega sovplivanja med kognicijo (natančneje pozorno pristranostjo na grozeče dražljaje) in emocija mi. Na daljši rok pa se, ker posameznik v večji meri kot prej opaža tudi pozitivne plati sebe, drugih in sveta, izboljšujejo samopodoba, referenčni okvir (oz. neadaptivna prepričanja), povečuje se pozitiv ni afekt itd. Je dobra preventiva pred motnjami. Zdravimo se z lepimi podobami, pozitivnimi mislimi, mavričnimi barvami, risanjem mandal. meditacijami, glasbo, molitvami.   
Damasio (2008) raziskuje biološki izvor čustev. Le ta so povezana s stanji telesa in so del biološkega procesa uravnavanja življenja ter igrajo osrednjo vlogo pri odločanju in družbeni kogniciji. Damasio tezo podkrepi s številnimi empiričnimi podatki, ki vključujejo tehnike slikanja možganov, eksperimentalne podatke o tem, kako se lahko čustva sprožijo ob električnem draženju določenih delov možganov in spoznavanja.
Illouzova (2010) nasproti priljubljenemu razumevanju kapitalizma kot racionalnega zagovarja tezo o čustvenosti današnje kulture na osnovi blagovnih razmerij, ki briše ustaljene meje. Po eni strani se po logiki kapitala odnosi emocionalizirajo, po drugi strani se družbeni odnosi psihologizirajo, tako da posameznik svoj odnos gradi na osnovi terapevtskega diskurza.  Kako gojiti topla pristna čustva v hladnem času na vročem planetu? 
Sedaj vem, da je vedrina povezana z velikodušnostjo, spravljivostjo, medtem ko posesivnost razne vrednote uničuje. Pojem interpasivnosti (Žižek, Pfaler) kaže kot da obstaja nekdo, ki dela za naše dobro neodvisno od nas. Krščanski Bog pa ni interpasivna neosebna  predpostavka.  Sebstva ne moreš spoznati v pogovorih, razglabljanjih ali v neskončnem prebiranju knjig. Sebstvo se razodeva tistemu, ki hrepeni po njem. Tiste, ki z vsem svojim srcem hrepenijo po Sebstvu, Sebstvo izbere za svoje, ker. je enakovreden Bogu. 
Krščanstvo tudi ne rabi duhovnih zakonov, ki se nanašajo na samouravnavanje energije. Namesto njih govori o moči. Izraz 'energijska psihologija'  rabi Eden, ne pa psihologi. Vse moči navsezadnje prenesemo na Gospoda. Osnovno pravilo je, da na osnovi zaupanja vanj zaupajmo vase, ne obratno ali namesto tega.
Neoliberalizem na novo definira nesvobodo in podrejanje. Ima strogo kaznovalno politiko. Homo oeconomicus je podjetnik samega sebe. očitno neoliberalizem zahteva od ljudi več kot drugi sistemi, ker želi biti najuspešnejši, celo nepremagljiv oz. nepresegljiv. Brown (2015) je prepričan, da neoliberalizem razgrajuje elemente demokracije. Posamezniki so odvisni sami od sebe. vlade ne pomagajo na način socialne pomoči. Vesti se je treba samodisciplinirano, kar pomeni biti prilagodljiv in prožen v smislu prožne varnosti (flexible security).  
Peirce (2019) nas pouči, kako s preprosto spremembo frekvence depresijo spremenimo v notranji mir, jezo v spokojnost in strah v navdušenje. Ko se naučimo uravnavati svoje energij sko stanje, vstopimo v avtentično življenje. Življenje v nas in okrog nas valovi. V svet oddajamo osebne vibracije, ki natančno sporočajo, kdo smo in kako se sooblikujemo.
Frekvenca nam pripoveduje, kako začutiti svojo osebno vibracijo oz. domačo frekvenco, kako jo izboljšati in uravnotežiti na veliko višji ravni od trenutne. Ko se naučimo uporabe frekvenč nih načel kot metod osebne rasti, ki temeljijo na načelih dejanskega delovanja energije, bomo 1. znali vzdrževati visoko in ustvarjalno raven osebne energije; 2. iz okolja s pomočjo empatičnega sozvočja z drugimi prejemali dragocene informacije; 3. presegli  negativne in slabotne vibracije.
Ker je življenje vse hitrejše, postajamo akutno razdraženi. Ves čas smo pod komaj zaznavnim pritiskom različnih energij – nakopičenih čustev, stisk in prikritih misli drugih ljudi, valov nenehnega dogajanja, osebnih in družbenih sprememb – kar nas pogosto spravi na kolena. Razumevanje načel frekvence pomaga osmišljati nove energijske informacije, da bi staro, utirjeno življenje spet postalo nekaj izjemnega.
Ko se naučimo čiščenja zavestnega čutenja telesa, lažje urejamo odnose z drugimi, iščemo nove rešitve svojih težav ter uresničujemo svoje potrebe in želje. Izvajanje tehnik nam  pomaga ustvarjati  novo raven psihosocialne realnosti. Peircova (2019) nas uči novih dinamik energije, časa in intuicije. Uči nas pomena rušenja blokad in odpiranja tokov v telesu. Odgovarja na naslednja vprašanja: zakaj smo danes tako preobčutljivi? Kako občutiti osebne vibracije, jih izboljšati in uporabljati? Kako daleč lahko gremo v devetih stopnjah preobrazbe?
Kako se vrniti v svojo frekvenco, ko nas nekaj spravi iz ravnotežja? Kako izboljšati težavne odnose ali jih opustiti? Kako se izkopati iz negativnih vibracij in si povrniti veselo, sproščeno razpoloženje?
Ob povezovanju temeljnih idej kvantne fizike in preverjenih tehnik razvoja intuicije nas vodi h globljemu razumevanju prepletenosti materialnega in duhovnega sveta in nas nagovarja s toplim, razumljivim in ljubečim jezikom (skrt. metta).
Papež Frančišek svetuje, da v medsebojni komunikaciji pogosto uporabljamo besede 'prosim, hvala, oprosti'. Odpuščanje je še več kot oprostitev. Chapman (2012) 5 jezikov odpuščanja.  
- Izražanje obžalovanja – »Žal mi je.«
- Sprejemanje odgovornosti – »Napak sem ravnal.«
- Povračilo – »Kako lahko to popravim?«
- Iskreno kesanje – »Potrudil se bom, da tega ne bom več storil.«
- Prošnja  za odpuščanje – »Mi boš odpustil, prosim?«
Z odpuščanjem si pridobimo svobodo duha in širino zavesti, da lahko ljubimo vse ljudi. Molimo »Oče odpusti nam naše dolge/grehe, kakor tudi mi odpuščamo svojim dolžnikom«… Kristus nam podarja svoj mir in želi, da bi ostali svobodni.  Kako lepo bi bilo živeti, če bi si odpustili vse dolgove, podrli vse meje, bariere, plotove. Plašnice, bruna, iverji bi nam padli z oči (glej video 2018, Postmoderna zdravljica).  
Vlada zakon 'polnega potenciala'. Ko naše korenine prejemajo hranila zemlje skozi prvo čakro, se v drugi pretakajo naši ustvarjalni sokovi, v tretji okrepijo naši nameni, je naše srce  odprto in izmenjuje ljubezen s tistimi okoli nas v četrti čakri, spontano izražamo svoj višji jaz v peti, smo v stiku s svojim notranjim glasom v šesti, šele takrat se energija premakne še v kronsko čakro in spomnimo se naše neskončne in neomejene narave.

Ljubeča, brezpogojna prijaznost (ind. Metta, maitri) vključuje vse ljudi, samega sebe, srečo za vsa bitja, vključno s samim seboj ... Po eni strani so izzivi sodobnega časa povezani s hitrim tempom življenja, velikimi obveznostmi in čim večjo učinkovitostjo v delovnem procesu, po drugi pa do varovanja naravnega okolja v vsakodnevnem ritmu. Kolikokrat smo se pri hitenju s sestanka na sestanek zalotili, da nas zmotijo težko dostopna lokaci ja, zasedenost parkirišč, slaba vzdrževanost prostorov, neurejena klima,... Po drugi strani se nam pogled spočije na zelenih parkovnih nasadih, pretakanju vode, ugodno se počutimo v lično urejenih prostorih. Vse to podzavestno in tudi zavestno opažamo, zaznavamo, si zapisujemo v spomin. Sinergični učinek tega odnosa človeka in okolja je bila tematika psihosociološke raziskave. Gre za odnos posameznika ali skupine do nepremičnin, in sicer glede na tehnične, socialne, psihosocialne, zgodovinske in ekonomske vplive. Ukvarja se z analizo odnosa med nepremičninskim statusom družine in klimo, samoevalvacijo članov, vrednotami, drugimi orientacijami, življenjskim slogom ter identiteto ali učinkovitostjo posameznikov.
Kantov 'večni mir' sloni na pogojih splošne gostoljubnosti, odkritosrčnosti, pravičnosti brez tajnih klavzul. Republika jamči svobodo posameznikov. Uskladiti je treba pravo, politiko in moralo. Religiozne razlike ne bi smele biti hkrati že politične, ker se sicer religija zlorabi za nasilje. Vendar to omenjenih napak prihaja, ker vsi še niso osvojili pluralizma interesov. Za pomoč drugemu ni potrebna določena ista verska pripadnost.   
Chomskyjev izraz generativna transformacijska gramatika bi lahko uporabiti tudi za značilnost religioznega diskurza, ki mu gre za spreobrnjenje k Bogu. Mislim, da se svet še ne ravna po takšni slovnici. Duhovni človek je tudi notranji, kontemplativni. Sedanji povnanjen svet je razočaran, ker ne spoštuje svojih omejitev. Že v 70. letih 20. stoletja je Rimski klub opozarjal na meje spoznanja in na svet negotovosti (Galbraith).     
Jung je izraz "sinhroniciteta" vpeljal na podlagi opažanj ponavljajočih se pojavov vzajemnih dogodkov. Opazil je namreč, da določena psihična situacija v zunanjem svetu izzove določen dogodek ali situacijo, ki jo ne moremo poimenovati "naključje", saj je v preočitni povezanosti s psihično situacijo posameznika. Dogodki, ki so Junga pripeljali do teorije o sinhronicitete so na primer takšni: ko se je s Freudom (svojim učiteljem, ki ga je sprva občudoval, kasneje pa se je z njim razšel, saj ni sprejel njegovega enostranskega in obsesivnega odnosa do spolnosti) nekega večera pogovarjal o pereči temi, ki je med njima zbudila nestrinjanje, je v omari poleg njiju močno počilo. Jung poroča, da se mu je pok v tistem trenutku zdel zelo logičen in naraven dogodek in da je Freudu dejal, da bo kmalu še enkrat počilo. Res je počilo in še Jung sam je bil presenečen nad svojim védenjem in nad svojo gotovostjo. Pok v omari je odseval napetost v njunem pogovoru, Jungovo védenje pa na sinhonično povezanost njune psihične situacije s pokom. Ni šlo za naključje, temveč za povezavo med dogodkoma. Sinhroniciteta je izjemno naključje.
Izvirni greh je v prepričanju o stvarjenju popolnega, idealnega sveta. Začel se je s francosko revolucijo, razsvetljenstvom, totalitarizmom vse do danes. Uničiti je treba staro, da se uresniči novo, popolno. Zdi se, da se je svet začel vrteti 'nazaj'. Jezik naj bi služil neskončnim raznoli kim oblikam interpretacij. Zgodovinske spremembe so se uveljavljale le postopno, integrativ no, včasih na hitro in nasilno. Precej narodov se je na križpotjih odločalo napačno. Potem je prav, da napravijo korak nazaj. Zlobni sovražijo, ker je to njihov način občudovanja (Hugo).
S hvaležnostjo začutimo pravo ljubezen. S pozornostjo do druge osebe, se čutimo dovolj sprejete in vredne. Če znamo živeti in ljubiti svoje življenje, ga z vsakim lahko delimo. Če drugi osebi dovolimo svobodo, smo spoznali mistične občutke, mistično neskončnost in ljubezen. Religija je baje zvijača genov. Evolucija zajema vse antropološke plasti človeka. Unio  mystica – če boga ne vidiš sedaj, ga tudi ne boš videl (Silesius).    
Kako se obnaša koronavirus:
1. Če imate izcedek iz nosu in izkašljujete, imate navadni prehlad.
2. Corona virusna pljučnica je suh kašelj brez izcedka iz nosu.
3. Ta novi virus ni toplotno odporen in ubila ga bo zunanja temperatura 26/27 stopinj. Sovraži Sonce.
4. Če pade na kovinsko površino, bo živel vsaj 12 ur - torej, če pridete v stik s katero koli kovinsko površino - si roke čim prej umijte z bakterijskim milom.
5. Na tkanini lahko preživi 6-12 ur. Detergent za perilo ga ubije.
6. Pogosto si umivajte roke, da se lahko tudi praskamo, itd.
7. Za preprečevanje okužbe je treba vzdrževati imunost.

Simptomi: 1. Najprej bo virus okužil grlo, zato boste imeli vneto grlo, kar traja 3/4 dni
2. Virus se nato razširi v nosno tekočino, ki vstopi v sapnik in nato v pljuča, kar povzroči pljučnico. To traja približno 5/6 dni.
3. S pljučnico pride visoka vročina in oteženo dihanje.
4. Zamašen nos ni tak, kot pri običajnem prehladu. Počutiš se, kot da se utapljaš. Nujno je, da takoj poiščeš pomoč.

Naša pot k svetosti je nenehen boj. Za ta boj imamo na razpolago močna orožja, ki nam jih daje Gospod: vero, ki se izraža v molitvi, premišljevanje Božje Besede, obhajanje svete maše, češčenje Najsvetejšega, zakramentalno spravo, dela dejavne ljubezni, skupnostno življenje, misijonarsko prizadevanje.  (papež Frančišek, GE 162)
Hibernacija ali zimsko spanje (lat. hibernus - zima) je stanje telesne neaktivnosti živih bitij, ko se umiri srčni utrip, zniža telesna temperatura, presnova se upočasni, z namenom zmanjšati porabo energije predvsem v zimskem času, ko ni zadostnih virov hrane. Hibernacija lahko traja več dni ali tednov, odvisno od živalske vrste, temperature okolice in letnega časa. Zaradi virusa je nastal čas hibernacije in kontemplacije; bodimo zgledni in pozorni. Sanjajmo. Ostanimo čvrsti in mirni, živahni in zvedavi, čuječi in pozorni. Ko se po oblačnosti spet zvedri, poletimo skupaj proti soncu.
Sat čit ananda je božanska zavest blaženosti. Dosežemo jo, ko je nebeško kraljestvo v nas. 
Za Jaegra smo mi bogovi, duhovi s človeško izkušnjo. Ko preseže čas in prostor stopi v nirvano. Činmoj (2019 str. 255-265), ki samadhi opisuje na, izenačuje Boga, resnico in religijo. To pomeni, da mu gre tudi za mir in mistiko. V samadhiju smo samo orodje, ker nam ničesar ni treba delati. Na najvišji ravni je le mir in blaženost. Samadhi ima več oblik.    
Sreča izvira iz prijaznosti, velikodušnih dejanj, lepote, zabave, stanja popolnosti, blaženosti, miline, brezskrbnosti in drugih notranjih virov. Ob pandemiji se učimo sočutnosti, ponižnosti, skromnosti, medsebojne pomoči. 
3.4 Homo poieticus in potovanje duš
'Diwan' je orientalska, perzijska beseda, ki nam ponuja večpomenski spekter: skupščina, svet, hiša in ena zvrst zofe, pa tudi pogovor v duhovnom vzdušju (bosanski - "besjeda").  "Diwan" s sabo prinaša dah in vonj Vzhoda. Tako kot za Vzhod "diwan" pomeni posebno obliko govora in načina življenja. V bosanskem jeziku se pogosto sliši turcizem "divanisati", kar pomeni, pogovarjati se v posebno sproščenem in lepem vzdušju. Goethejev Divan je nastal v zanimivem zgodovinskem času konflikta med dvema duhovnima svetovoma: fevdalno–religioznim in novoveškim, znanstveno racionalnim. A tudi v znamenju soočanja dveh različnih geografskih svetov: Evrope in azijskega vzhoda. Na začetku 19. stoletja se je namreč tudi iz politehničnh razlogov na nemškem prostoru povečalo zanimanje za zgodovino, religijo in kulturo Azije in izvenevropskih dezhel. Na posebno pozornost je med drugim naletel prvi obshirni nemški prevod knjige (divana) Hafisove poezije. V dveh knjigah jo je v letih 1812 in 1813 v Tübingenu objavil avstrijski orientalist Joseph von Hammer – Purgstall pod naslovom  Divan Mohameda Shemsed – din Hafisa. Zbirka slovitega perzijskega pesnika iz 14. stoletja obsega v izvirniku okrog 600 pesmi, največ gazel.
Johann Wolfgang Goethe se je z nemškim prevodom Divana seznanil leta 1814. Hafisova privrženost realnemu življenju in ljubezni, njegov ostri pogled na vedenjske načine, za katerimi se skriva licemerstvo in hinavščina, njegova zavzetost za filozofska in verska vprašanja so bile tiste poglavitne razpoznavne silnice, ki so Goetheja še posebej pritegnile. Zdi se, da so bile napisane na njegovo dušo. Hafisova poezija je Goetheja močno nagovorila. Po prezgodnji smrti prijatelja Friedricha Schillerja leta 1805 in zaradi neprestanih Napoleono vih vseevropskih vojn se je že dalj časa nahajal v ustvarjalni krizi in mislil, da je »njegovo literarno delo zaključeno«. V Hafisu pa je nenadoma začutil svojega duhovnega »dvojčka«. Zazdelo se mu je, da so ga verzi perzijskega pesnika duhovno in telesno pomladili. Julija 1814 se je napotil na zahod, v svojo ožjo rojstno domovino ob Neckarju, Renu in Maini, kamor zaradi Napoleonovih vojn prej ni mogel oditi. V avgustu 1814 se je srečal s poznejšo »Sulejko« svojih novih pesmi, še mlado Marianne von Willemer, ženo prijatelja in frankfurt skega bančnika Johanna Jakoba von Willemerja. Intenzivno čustveno – erotično razpoloženje med vodilnim nemškim pesnikom in senzibilno prijateljico je bilo nadaljnji povod za nastanek Goethejevega Zahodno – vzhodnega divana. Ta je izšel najprej leta 1819 – ter v razširjeni obliki v letu 1827 v Stuttgartu in Tübingenu.
Goethejev Divan je večsmerna literarna stvaritev. Verzi posameznih pesmi učinkujejo sicer navidez lahkotno, svetlo, »veselo«. Vendar se za to navideznostjo skriva past. Teksti so namreč kompleksni. Tudi dvorezni. Ponekod epigramatichni in lapidarni. Njihov pomen je včasih zakrit oz. pokrit z besednimi zvezami, katerih smisel se razkrije šele v povezavi cikličnih struktur, iz katerih je  Divan  sestavljen. Goethe vpleta v svoj jezik, ki je danes star že dvesto let in zato preprostemu nemškemu sodobniku ni več povsod dovolj razumljiv, tudi številne arhaizme. Kot da hoče nekaj zakriti. Kaj? Verjetno starost, ki se je je po smrti prijatelja Schillerja pred 200 leti vedno jasneje zavedal. Goethe bi bil še vedno rad mlad, čeprav sodi Divan že med njegova pozna dela. V Križmanovem izboru in slovenskem prevodu so na primer v ciklu Knjiga Sulejka 2 nazadnje objavljeni naslednji verzi Sulejkinega (Marianninega) dvogovora z ljubljenim Hatejem (Goethejem), ki izražajo eksistencialni dvom in negotovost:
Komaj sem te spet dobila,
s pesmijo, poljubom osvežila,
shel si tiho zopet vase;
kaj te muči vse te čase?
Zanimivo je, da se je Goethe »komplicirane preprostosti« svojega Divana jasno zavedal. Pesnitev je – proti svoji navadi – tokrat dopolnil z izredno obširnimi opombami, komentarji in razmisleki, kar bi naj pripomoglo k boljšemu razumevanju Zahodno – vzhodnega divana. Ti Goethejevi komentarji so pravzaprav prava mala kulturna zgodovina povezav in različnosti Vzhoda in Zahoda ter koristno aktualno berilo tudi za današnji čas glokalizacije z napetimi razmerji med Zahodom in ostalim svetom.
Opoj ljubezni, pretkan v Goethejevih verzih z vidnim čustvenim nabojem, a vendar racionalno kontroliran in postavljen v filozofsko-zgodovinski kontekst dialektične povezave med vzhodno in zahodno kulturo, je ena od glavnih silnic pričujoče pesnitve. Zanjo je značilna nenavadna pestrost tem in motivov (pivske pesmi, modrovanje, verska tematika z vidnim zanimanjem za vprašanja islama in za njegovo sveto knjigo Koran, hvalnice vinu in ljubezni, razmisleki o vojnah in oblastnikih itd.). Gotovo je posebno zanimiv že omenjeni cikel Knjiga Sulejka, ki je ljubezenski dvogovor med Hatimom in Sulejko. Nastal je iz Goethejevega nagnjenja do Marianne von Willemer, ki je sama, kot je literarna zgodovina odkrila šele kasneje, napisala nekaj pesmi, ki jih je Goethe (kot lastne, kar bi bilo danes težko razumljivo) vključil v cikel.
Mirko Križman, mariborski univerzitetni profesor, germanist, raziskovalec jezikovno občutlji vega tkiva slovensko-avstrijske mejne kulture, prevajalec zlasti avstrijske lirike, je tudi sam pesnik. Goetheja je prevajal skoraj vse življenje. S tem, da se je odločil prevesti v slovenščino izbor iz Goethejevega kompleksnega Zahodno – vzhodnega divana, je pokazal velik pogum in ustvarjalno drznost. Svoj izbor iz številnih  Knjig  Goethejevega  Divana je opremil z obširno in zelo koristno literarnozgodovinsko in stilistično študijo Goethe in Hafis, v katero je vpletel tudi nekaj prevodov Hafisove poezije iz nemškega Hammer–Purgstallo vega  prevoda, ki ga je uporabljal tudi Goethe. Ob nekaterih Križmanovih prepesnitvah nemškega izvirnika bi lahko razmišljali o bolj ali manj adekvatnih možnostih prevoda. Slovenski Goethejev  Divan ne bi smel biti le berilo za intelektualca, ampak za vsakega kozmopolita.
Zanimivo je brati spomine s potovanj po Nemčiji Madame de Stael (2003). Kot Francozinja je bolj kot francosko občudovala nemško kulturo, običaje, filozofijo, literaturo. Verjela je, da bodo Nemci dali nekaj najboljšega iz sebe. Zato je redkokdaj kritična. V nasprotju z njo pa pesnik H. Heine piše o Nemčiji negativno in svari pred nevarnostmi zgodovinskega razvoja. Po obeh svetovnih vojnah, ki jih je sprožila Nemčija se zdi, da je imel prav.    
Heineju politična situacija v Nemčiji ni ustrezala. Politični krogi, proti katerim so usmerjene najostrejše kitice pesmi, so Junkers in strahopetna nemška buržoazija, ki sta podprla željo nemške aristokracije po združitvi Nemčije "od zgoraj", torej z oživitvijo "nemškega cesarstva", namenjenega nadaljevanju tradicije "Svetega rimskega cesarstva nemškega naroda".

Izpostavljenost globoke reakcionarne narave te teorije je podana v tistih poglavjih pesmi (pogl. XIV-XVI), kjer Heine pripoveduje o Barbarossi, "Kaiser Rothbart". Podoba starega cesarja, opevana v ljudskih pravljicah in draga srcu konzervativnih romantikov, je v pesmi ena najostrejših metod satire na zagovornike "imperija", na prvake "ponovne združitve od zgoraj". Sam Heine že v prvih vrsticah svoje pesmi zagovarja drugačno pot združitve Nemčije - revolucionarno pot do nastanka Nemške republike.

Heine zavrača tako fevdalno-monarhično načelo ponovne združitve Nemčije, kot tudi  meščan ski sistem. Dvakrat spregovori (V. in VIII. Poglavje pesmi) o svojem razočaranju nad rezultati meščanske revolucije v Franciji. Skozi številna poglavja pesmi je podoba pesnika-državljana - aktivnega udeleženca revolucionarnega boja. V kölnski epizodi (poglavji VI in VII) pesnik deluje kot kaznovalni sodnik, ki obsodi predstavnike stare, reakcionarne Nemčije na fizično iztrebljanje, v poglavju XII pa avtor v alegorični obliki govori o svoji zvestobi revolucionar nim prepričanjem.

Tam, kjer pesnik aktivno poziva k boju proti reakciji, nastane globoko dvoumna interpretacija podobe revolucionarnega borca. Po eni strani Heine poudarja potrebo po učinkovitem sodelovanju v revolucionarnem boju. Ko pade kaznovalni meč, se zbudi iz strašne bolečine v prsih: udarec v stari svet rani pesnika.

Za umetniško metodo pesmi je značilna uspešno najdena enotnost revolucionarno-romantič nih in realističnih načel. Za pesem je značilna organska kombinacija ostre publicistike, pamfletnega sarkazma s poetičnim patosom, z lirično spontanostjo in iskrenostjo.

V svetu Mance Košir (2020) je čarobnost živa resničnost. Osrednje, sveto mesto je posvečeno Presežnemu. Neopisljivi Skrivnosti, ki ni nekaj oddaljenega in abstraktnega, ampak je živa Prisotnost, s katero je Manca v nenehnem dialogu. Med svetim in posvetnim, vidnim in nevid nim, svetovi živih in umrlih ni mejá, oplajajo se in se zlivajo v eno - včasih nagajivo, drugič slovesno. Srčnice so zapisani drobci tega neprekinjenega toka. V njih globoki molk neizgovor ljivega podaja roko žuborenju smelega izgovarjanja. To je govoriva mistične poezije. 
Katedrala osvetljuje eno vizijo sveta. Njena  vertikalnost se odzvanja v vsakem kamnitem ornamentu, v vsakem napisu, v vsakem vitraju. Zgrajena je kakor sveta gora, ki povezuje spodnji in zgornji svet, nebo in zemljo, božansko in človeško.
Celotna stavba je zasnovana kakor nebeška ladja, v kateri kraljuje Devica, tista, ki sedi na prestolu z otrokom v rokah, z duhovnim vladarjem sveta. Devica je univerzalni simbol prve manifestacije vesolja. Podobno kot Gral v sebi nosi duha in življenje, to, kar bo otrok postal šele takrat, ko odraste.
Katedrala tako postane posoda, v kateri odzvanja Beseda, slika sveta, v kateri se združujejo moči kreacije. Poroka zvoka in svetlobe v njeni notranjosti omogoča preobrazbo “substance” samega človeka.
Na katedralo lahko gledamo kot na ponovno kreacijo sveta. Zakoni, ki vladajo njeni konstrukciji, od načrtov do postavljanja temeljev, so isti kot zakoni, ki so omogočili manifestacijo vesolja. Zato je odnos med človekom, templjem in svetom trivalenten. Katedrala kot tempelj je kakor duhovni most ter posrednica med božanskim in človeškim.
Michael Newton je psiholog, ki se je specializiral za hipnoterapijo. Odkril je, da se ljudje lahko vrnejo tako daleč v preteklost, da se spomnijo stvari, ki se niso zgodile samo v tem življenju, temveč tudi med življenji. Številni ljudje vidijo svoje fizično telo v trenutku, ko se zavest ločuje od fizičnega.  
Presenetljivo je to, da so vsi, ki jih je Newton (2011) popeljal v daljno preteklost, povedali iste stvari. Kam odide naša duša po smrti? Če so vas vzgajali religiozno, potem verjamete, da obstajata samo dva kraja, kamor lahko odidete: raj in pekel, odvisno od tega, ali ste bili dobra ali slaba oseba. A po spoznanjih dr. Newtona to očitno ne drži.
Tedaj nima smisla razmišljati samo o dveh možnostih. Številne  znanstvene raziskave o tem, kaj se dogaja, ko ljudje zapustijo svoja telesa in se vrnejo v svet duš.
Newton nam predstavlja vam 7 etap, ki nas čakajo po smrti:
1. Življenje se kot film odvije pred našimi očmi
Pri umirajočih ljudeh se pogosto pojavi fenomen, da vidijo, kako se jim celotno življenje odvije pred očmi. Možgani pospešeno prelistavajo vse spomine, preden se duša loči od telesa.
2. Vidimo lahko svoje telo. Številni ljudje vidijo svoje fizično telo v trenutku, ko se zavest ločuje od fizičnega. Tega se ni treba ustrašiti, saj je to povsem naravno.
3. Ljudje vedno navajajo, da vidijo svetlobo, ko umirajo. Svetloba se pojavlja v daljavi ter jih kot magnet počasi priteguje k sebi. Svetloba s seboj vedno prinaša občutek ljubezni in miru. To je prehodna faza na poti k duhovnemu svetu.
4. Vidimo pokojne sorodnike. Čim vstopimo v duhovni svet skozi svetlobo, nas pozdravijo naši ljubljeni. To niso vedno samo sorodniki iz tega življenja, temveč tudi iz zgodnejših življenj. Na drugem svetu nas pričakajo naši ljubljeni pokojniki. Pomembno je vedeti, da so te duše videti enako, kot so bile v fizični obliki, in sicer zato, da bi ustvarile občutek bližine. Dušam sicer ni potreben enak videz kot za časa življenja. Telo je samo telo. Duša je brezoblična, vendar lahko prevzame različne oblike za različne namene. Naprednih duš, ki so živele mnoga življenja, naj ne bi ob prihodu na drugi svet pričakal nihče, kar so že tolikokrat šle skozi to, da razumejo, kaj je to duhovni svet.
5. Vsakdo ima dodeljenega angela varuha ali duhovnega vodnika. Kakor koli jim že rečemo, srečali se bomo z njimi v spiritualnem svetu in prav oni nam bodo omogočili, da se bomo počutili kot doma. Obenem je to tudi trenutek, ko se zabava konča. Potem, ko smo izkusili nebeške lepote, je čas, da opravimo svojo dolžnost. Vodnik je bil z nami celo življenje in želi, da to življenje skupaj pregledata.
6. Pregled življenja. S svojim vodnikom bomo podoživeli vse, kar se je zgodilo v našem življenju. Morda bomo videli nekatere stvari, ki se jih sramujemo, vendar ne bomo doživeli obsodbe. Ogled življenja je pomemben zato, da duša ugotovi, kaj mora storiti, da bi se izboljšala. Šele zatem, ko pregledamo celotno življenje, se lahko z vodniki dogovorimo, da se vrnemo na Zemljo in podelamo na določenih stvareh.
7. Občutili bomo tako veliko ljubezni in miru, da se ne bomo želeli vrniti. Ne bomo želeli zapustiti tega brezmejnega, varnega sveta brez bolečine in trpljenja (Newton, 2011).
Lahko se dobronamerno vrnemo, da bi pomagali drugim dušam, morda se bomo morali vrniti, da bi uravnotežili karmo, lahko pa izberemo vrnitev na Zemljo tudi zato, da bi izkusili bogastvo življenja in bi naša duša napredovala.

Te izkušnje je potrdilo na tisoče ljudi. Nekateri pa so navajali temne sile in demone, podobne tistim v peklu. Newton teh zgodb ni opisal, vendar obstaja kar nekaj zastrašujočih izkušenj pri srečanju s smrtjo. Zanje so vsi ugotovili, da so se zgodile zato, da bi se izboljšali v naslednjih življenjih. To pomeni, da imajo te zgodbe tisti, ki verjamejo v reinkarnacijo.
Pomembno je, da veste, da bo vse v redu. Ni smrti, obstaja samo prehod. Združili se bomo s tistimi, ki jih imamo radi, ter izkusili magične dimenzije. Čakajo nas mir, ljubezen in vedrina.
Newton (2011) nam razlaga nesmrtnost človeške duše... in z vsakdanjimi izzivi se spopadamo z večjim občutkom smisla, saj boste uvideli razloge, ki se skrivajo za dogodki iz vašega lastnega življenja. Michael Newton (2011) skuša v hipnoterapevtski praksi pomagati pri  doseganju višjega duhovnega jaza. Z razvojem svojega lastnega načina regresije je odkril, da lahko kliente povede prek doživetij iz prejšnjih življenj in tako odkrije bolj pomembni vidik obstanka duš med življenji. Tisti, ki se odločijo za prihod na zemljo, so kot v boju preizkušeni veterani. To je globoka izkušnja. Duša se odloči, da bo vstopila v dojenčka. Nesmrtna duša postane sedež zaznav dojenčka. Preiskovanci so Newmanu odkrili pot v večnost. V maternici prevladuje ljubezen. Duša svojega duha sinhronizira z otrokovimi možgani. Nekaj življenj potrebuje duša, da se tega nauči.  Red in smisel vesolja izvira iz višje zavesti. Imamo trajno identiteto ne glede na to, ali verjamemo v pripovedi preizkovancev. To, kar ni dobro, nas preizkuša, da dobimo razlog za izboljšave, ki potekajo po reinkarnaciji. Po mnenju klientov izpovedovalcev nam Stvarnik harmonijo umakne izpred oči, da bi se zanjo prizadevali. Življenje kot samoizražanje nam daje le tisto, kar iščemo, ko poslušamo svoje srce. Najvišja oblika je prijaznost. Odgovor ni smo za razvoj višje zavesti pri sebi in drugih. Pri obvladovanju samega sebe zaupno preha jamo skozi različne prostore in čase. Napredni preizkušanci so izrazili željo po spremembi 'pravil igre' življenja na zemlji, da bi imeli manj amnezije, ker so se nesmrtni spomini v zadnjih tisočletjih zablokirali, kar je oslabilo vero našo zmožnost za samo transcendenco oz. presežnost. Mnogi obupavajo zaradi zmedenosti duhovnih poti. Duše se vračajo v manj stresne pogoje. Duše si 'z višjo frekvenco' prizadevajo za naše razumevanje, kdo smo in zakaj smo tukaj in zdaj. Newman trdi, da imamo dom večne ljubezni, ki čaka na nas. To nas odpira delovanju Svetega duha, ki nam sugerira, da nekam spadamo in nekomu pripadamo. Enkrat bomo končali to potovanje in dosegli stanje, kjer je mogoče vse (Newton, 2011, 382)      
V globoki hipnozi je 29 posameznikov pripovedovalo o izkušnjah obdobij med življenji, ki so jih prebili kot nesmrtne duše. Hipnoza je potrebna, da se klienti spomnijo tega, kar so pozabili v spremembah in prehodih. Iz njihovih presenetljivih zgodb boste izvedeli:
Kakšen je občutek, ko umremo
Kaj vidimo in občutimo tik po smrti
Kdo so duhovne vodnice
Kaj se zgodi z "motenimi" dušami
Zakaj se v duhovnem svetu pridružimo določenim skupinam duš in kaj tam počnemo.
Kako izberemo novo telo za vrnitev na Zemljo
Kakšne so različne ravni duš: začetniška, vmesna in napredovala
Kje in kako se naučimo prepoznati zemeljske spremljevalce
Kaj je smisel življenja in kakšne so oblike "stvarnika"

Knjiga Etika diha Lenarta Škofa tematizira vprašanje intersubjektivnosti in etike ter pri tem obravnava nekatere ključne mislece zahodne tradicije filozofije (Schelling, Feuerbach, G.H. Mead, Heidegger, Derrida, Levinas, Irigaray). V ospredju je analiza telesnosti, ki jo dr. Škof tematizira z metodo t.i. etične anatomije telesa. S primerjavo med staroindijsko in klasično in sodobno zahodno filozofijo razvija nov model etike, temelječe na zavedanju elementov (voda in zrak). V ospredju je element zraka/diha ter etični fenomen so-dihanja, ki ga izpeljuje iz telesa preko etičnih gest pozornosti, miroljubnosti ter sočutja. Svojo etiko v tem delu navezuje tudi na sodobno politično filozofijo Luce Irigaray in z vrsto primerjav pokaže na temeljno intersubjektivno naravnanost skupnostnega modela politične etike.”
Lunaček mlajši (2020) sebe in nas sprašuje, kako sta lahko religija in komedija v sorodu, če pa prva svetinje dviga na piedestale, druga pa jih z njih klati. Po Bernice McCarthyjevi smo še posebej ustvarjalni pri zadnjem 'kaj če' (as if) vprašanju v šttiridelni (kaj, zakaj, kako in kaj če) shemi. Na ta način je tudi Heideggerjevo četverje sveta poslastica postmetafizične novitete. Popolna noviteta ni, ker so razmerja med nebesi in zemljo poznale že antične kuture prav takokot bogove in ljudi. Tudi pedagoginja McCarthy je preformulirala Kolbovo shemo učenja. 
Zadnjega vprašanja se posluži tudi naš avtor. Vpraša se, kaj če like, ki se jim smejimo, obenem tudi častimo v njihovem predrznem kršenju družbenih norm. In ali z dvigom na piedestal boga ne izobčimo iz družbe in ga spremenimo v potencialno tarčo skupnega posmeha? Izar Lunaček (2020) se sprehodi skozi zgodovino tako komedije kot religije in pokaže, da njun spor nemara izvira iz odraščanja pod isto streho. Pokaže nam kup lokalnih bajk, ki namigujejo, da je pred pohodom mednarodnih monoteizmov mitologija oz miturgija smešne like redno uvrščala v panteone in jih celo postavljala ob bok glavnim božanstvom. Sčasoma dojamemo, kako je osebni Bog postal komediant in bomo lažje razumeli Žižkove Vice, kljub temu, da nam je vrag vzel šalo. 
Šale na račun religije in bogov v karikaturah ali na naslovnicah zgoščenk se - vsaj v naših zemljepisnih širinah in vsaj v današnjem času - praviloma res kar usodno zapletejo. Toda ni bilo vedno tako! Sveto in smešno se pri dreganju v izvore religij, torej še pred vzponom velikih monoteističnih ver, pokažeta za nič več in nič manj kot dve plati istega kovanca, razlaga avtor. In le kdo, če ne on, bi vedel? Izar Lunaček se je kot risar stripov vedno navduševal nad vsemi smešnimi žanri, od komedije do šal in stendapov, in od nekdaj se mu je zdelo, da »se v njih skriva neko blazno pametno stališče do sveta, na katero ne moreš kar pozabiti, ko se konzervirani smeh poleže«, zapiše v uvodu. Tudi pri študiju filozofije je bil »ves čas na preži za čem o komediji«, a vse boljkone brez haska. Vseeno je to vzel za temo diplomske naloge, ki jo je utemeljil na zapisih treh priznanih mislecih o smešnem in smehu: Henriju Bergsonu, Sigmundu Freudu in Mihailu Bahtinu. Šele zadnji ga je »očaral z vztrajanjem pri samostojnem statusu smeha,« zapiše. Prav zato se je svoji priljubljeni temi posvetil tudi v doktorski disertaciji, kjer se je poglabljal v »smeh v religiji, od pamtiveka do danes«. Svojo doktorsko disertacijo je Lunaček izdal v resni knjižni obliki pri založbi, ki izdaja resne, filozofske naslove. Knjiga je sicer našla pot do bralcev, a le specializiranih. Avtor pa je čutil, da bi svoja spoznanja rad delil z več ljudmi. Zato se je na to temo odločil ponovno poprijeti za pero, izpod katerega pa tokrat niso prihajale več samo besede, temveč tudi slike.
Stripovski esej o hecni plati religije, je sestavljen iz 13 poglavij, ki poljudno, duhovito in lucidno razložijo, kako se je primerilo, da sta nekdaj tesni prijateljici, religija in komedija, izgubili stik in povezanost. Naslovi poglavij so: 1. Spremna salva, 2. Spisi o smešnem, 3. Spisi o svetem, 4. Smešna slavja, 5. Šopek sleparjev, 6. Smisel sleparjev, 7. Sleparjevi sinovi, 8. Skopuhove strele, 9. Somatski simptomi, 10. Seks za s sabo, 11. Smeh in strah, 12. Sodobni sleparji, 13. Strel za slovo. To je resna knjiga o smešnem, ki poleg že prej omenjenih treh resnih mislecev o smehu navaja tudi citate sodobnih filozofov, npr. Alenke Zupančič. Njene  besede o dopolnilih vrhovnih božanstev, ki so jih včasih čislali, potem pa so padli v nemilost in jih danes označujejo za »sleparje«, so v oblačku: »Slepar je, skratka, 'bog, ki mu je spodrsnilo na bananinem olupku', če si sposodim opis komičnega objekta naše Alenke Zupančič.« Ona pa na to odgovarja v oblačku: »Ja. To sem rekla.«
3.5 Izkazi krščanske vere 
Jezusovi učenci so očitno potrebovali Jezusovo razodetje na Gori zaradi sebe. Potrebovali so ga za utrditev svoje vere, za zvestobo svojemu učitelju. Brez tega spremenjenja ne bi mogli vztrajati. Vprašanje pa je, kje naj doživimo takšno spremenjenje. Najbrž je naivno pričakova ti, da bo sv. maša, pri kateri doživljamo najgloblje spremenjenje, za nas, ki smo vedno znova začetniki in v veri še ne potrjeni apostoli, že zadostno spremenjenje. Evharistija je kruh močnih, je hrana potrjenim, hrana tistim, ki so že doživeli vstajenje. Pred tem je ta hrana pretežka, da bi nas nasitila. Za hojo za Jezusom potrebujemo še druga spremenjenja. Kakšna?
Potrebujemo zglede svetosti. Kje naj jih najdemo? Kup reklam, ki nas vabijo, naj jim sledimo, nas vabi ravno v nasprotno smer. Z reklamami, s temi 'svetlimi zgledi' smo prej pri skušnja vah kot pri spremenjenju. Vabijo nas, naj sledimo tistemu, kar je lahko, naj živimo zase in naj bomo prvi. Jezusovo spremenjenje nam govori o spremenjenju, ki nastane iz vztrajnosti v trpljenju, iz darovanja za druge in iz pozabljanja nase. Prišel sem, da vam strežem in ne da bi mi stregli.
 Psalm 50 asif- Bog mogočni, Bog, Gospod je govoril in poklical zemljo od vzhoda sončnega do zahoda. Razlikujemo med običajnim človeškim upom in nadnaravnim upanjem, ki je Božji dar oz. dar Svetega Duha. Zato lahko obstane tudi, kadar so vsi človeški upi podrti, tedaj proti upom. Kristjani smo pričevalci upanja, smo kot svetilke sredi pogosto temačnega sveta. Naloga vsake župnije je, da je nosilka upanja in da je zato privlačna za sodobnega človeka.
Zadnje Jezusovo naročilo učencem je: »Pojdite torej in naredite vse narode za moje učence. Pojdite po vsem svetu in oznanite evangelij vsemu stvarstvu.« (Mt 28,19 in Mr 16,15) 
Favstina Kovalska je verjela, da je v hostiji večno življenje in neskončno usmiljenje, ki se daje grešnikom. 'Blagor tistim, ki niso videli in so verovali!' (Jn 20,29). blagor vere. Zelo znan in skoraj pregovoren je prizor nevernega Tomaža, ki se je dogodil osem dni po veliki noči. V prvem trenutku Tomaž ni veroval, da se je v njegovi odsotnosti prikazal Jezus in je zato rekel:'Če ne vidim na njegovih rokah sledov žebljev in ne vtaknem prsta v sledove žebljev in ne položim roke v njegovo stran, nikakor ne bom veroval' (Jn 20,25). V bistvu izhaja iz teh besed prepričanje, da Jezusa zdaj ni več mogoče spoznati toliko po njegovem obličju, marveč bolj po njegovih ranah. Tomaž meni, da so za Jezusovo istovetnost zdaj odločilne predvsem njegove rane, po katerih se razodeva, kako zelo nas je ljubil. V tem se apostol ne moti. Kakor vemo, se je Jezus osem dni pozneje spet pojavil med svojimi učenci in takrat je bil Tomaž navzoč. Jezus mu je zapovedal: 'Daj svoj prst sem in poglej moje roke! Daj svojo roko in jo položi v mojo stran in ne bodi neveren, ampak veren' (Jn 20,27). Tomaž se je odzval z najlepšo veroizpovedjo Nove zaveze: 'Moj Gospod in moj Bog' (Jn 20,28). K temu pripominja sv. Avguštin: Tomaž' je videl in se dotaknil človeka, izpovedal pa je svojo vero v Boga, ki ga ni niti videl niti se ga ni dotaknil. To, kar pa je videl in česar se je dotaknil, ga je pripeljalo do tega, da je veroval, v kar je do tedaj dvomil' (In Ioann. 121,5). 
Evangelist Janez nadaljuje z zadnjo Jezusovo besedo Tomažu: 'Ker si me videl, veruješ. Blagor tistim, ki niso videli, pa so verovali.' Ta stavek moremo postaviti tudi v sedanjik: 'Blagor tistim, ki ne vidijo in vendar verujejo' (Jn 20,29). Na vsak način izreka Jezus bistveno načelo za kristjane, ki bodo prišli za Tomažem, torej za nas vse. Zanimivo je videti, da neki drugi Tomaž, srednjeveški teolog Tomaž iz Akvina, temu blagrovanju postavlja ob bok tisto navidez nasprotno blagrovanje, ki ga posreduje evangelist Luka: 'Blagor očem, ki vidijo, kar vi vidite!' (Lk 10,23). Toda Akvinec razlaga: 'Veliko večjo zaslugo ima tisti, ki veruje, ne da bi videl, kakor tisti, ki vidi in veruje' (In Ioann. XX lectio VI §2566').

Primer apostola Tomaža je za nas pomemben vsaj iz treh razlogov: prvič, ker nas tolaži v naših negotovostih; drugič, ker nam kaže, da more vsak dvom onkraj vseh negotovosti voditi k luči; in končno, ker nam Jezusove besede, izrečene Tomažu, kličejo v spomin pravi smisel zrele vere in nas spodbujajo, da ne glede na težave hodimo naprej po poti zvestobe do Jezusa.
Sveti Peter je poln duhovnega navdušenja, ko novokrščenim kaže na razloge njihovega upanja in veselja: 'V tem se veselite', in dodaja: 'Čeprav ga niste videli, ga ljubite. Čeprav ga še ne vidite, verujete vanj in se veselite v neizrekljivem in veličastnem veselju, ko dosegate namen svoje vere: odrešenje duš' (1Pt 1,6.8-9). Vse je v povednem naklonu, ker gre za novo resničnost, ki jo je porodilo Kristusovo vstajenje, resničnost, ki je dostopna veri. 'To je Gospod naredil', pravi psalm (118, 23) – čudovito je v naših očeh, očeh vere.
Vsako leto, ko obhajamo Božič in Veliko noč, podoživljamo izkušnjo prvih Jezusovih učencev, izkušnjo srečanja z Njim, ki je vstal. Evangelij po Janezu pripoveduje, da so ga videli, ko se je prikazal med njimi v dvorani zadnje večerje, zvečer na dan vstajenja, 'prvega v tednu' in nato 'čez osem dni' (prim Jn 20,19.26). Ta dan, ki so ga potem poimenovali 'Gospo dov dan', je dan zborovanja krščanske skupnosti, ki se zbere k svojemu lastnemu obredu, torej k evharis tiji, ki je nov obred ter se že od vsega začetka razlikuje od sobotnega judovskega obreda. Dejansko je obhajanje Gospodovega dne močan dokaz Kristusovega vstajenja, saj je lahko samo tako nenavaden in pretresljiv dogodek pripravil kristjane do tega, da so začeli z obredom, ki je drugačen od tistega na hebrejsko soboto.
Kakor takrat, tako tudi danes, krščanski obred ni samo praznovanje preteklih dogodkov, še manj posebna notranja mistična izkušnja, temveč je predvsem srečanje z vstalim Gospodom, ki živi v Božji razsežnosti, onkraj časa in prostora, a kljub temu postane navzoč v skupnosti, nam govori po Svetem pismu in lomi za nas kruh večnega življenja. Po teh znamenjih mi živimo to, kar so izkusili učenci, torej dejstvo, da so videli Jezusa, a ga istočasno niso prepoznali, da so se dotikali njegovega telesa, resničnega telesa, čeprav osvobojenega zemeljskih vezi.
Jezus med svojimi prikazovanji apostolom zbranim v dvorani zadnje večerje večkrat ponovil pozdrav 'Mir vam bodi!' (Jn 20,19.21.26). Tradicionalni pozdrav, s katerim se zaželi mir  'shalom', postane tukaj dar tistega miru, ki ga lahko samo Jezus da, saj je sad njegove korenite zmage nad zlom. 'Mir', ki ga Jezus ponuja svojim prijateljem, je sad Božje ljubezni, ki ga je pripeljala do smrti na križu, do prelitja svoje krvi, kot ponižnega in krotkega Jagnjeta, 'polnega milosti in resnice' (Jn 1,14). Janez Pavel II. hotel imenovati to prvo nedeljo po veliki noči, nedelja Božjega usmiljenja s podobo Kristusove prebodene strani, iz katere prihajata kri in voda, kakor to pričuje apostol Janez, ki je to videl (prim Jn 19,34-37). Jezus je vstal in od Njega živega izvirata velikonočna zakramenta krst in evharistija. Kdor k njima pristopi z vero, prejme dar večnega življenja.
Pred nami se odvija knjiga (obenem tudi: film, naša avtobiografska zgodba) Kratka zgodovina skoraj vsega nas popelje iz prvobitnega niča do današnjega časa, prav do tega trenutka. Avtor Bill Bryson (2000?) meni, da »govori o življenju, vesolju in sploh vsem, od Velikega poka do izvora Homo sapiensa. Govori o tem, kako se je zgodilo, zlasti pa o tem, kako smo prišli od tam, ko ni bilo ničesar, do tod, da se je to nekaj spremenilo v nas, in o vsem, kar se je zgodilo medtem, vmes in od takrat.« Kar sledi tej zamisli, je povzetek najzanimivejših trenutkov iz sveta znanosti, od kozmologije, astronomije, paleontologije, geologije, kemije, fizike,... Seveda še ne vemo, kako bomo predihali vso to večnost, vendar je dejstvo, da to že delamo. 
Morda je Jezus tudi nam razodel naše blagre in možnosti gorja, pa smo to že pozabili. Morda smo ga križali skupno s poganskimi bogovi podobno kot Nietzsche, pa se nam to ni zdelo grešno. Napake, ki so jih delali njegovi učenci, delamo tudi mi, zato je poučno brati njihove zgodbe.  Sveto pismo nam prav tako govori o skoraj vsem. Še več pa nam bo povedal Sveti Duh, ko bo to potrebno. 
Vse to predihavamo. Kakor že najmanjši izdih pomeni smrt, lahko že najmanjši vdih pomeni življenje. Vse je v izmenjavi (Heraklit). Zelo pomembno je v delu videti celoto, v zrnu peska vse vesolje. Sem res mislil, da sem zapostavljen in nesposoben osrečevanja. 
Liang (2020) je zbral najnovejša znanja o Covidu na Kitajskem in v svetu. Ob izidu v slovenščini je prof. dr. Ludvik Toplak, predsednik Alma Mater Europaea – ECM, pozval slovenske zdravnike – raziskovalce, da prispevajo še svoje izkušnje. Želimo čim prej doseči spet mobilnost, potovanja. Oskar treveler se za l. 2021 znajdeva po svoje. Vizualizira pot iz stiske, kako smo v prelestnem potovalnem »tukaj in zdaj«, ko čas obstane in preprosto lebdimo, lepo nam je, sonce sije in pomlad poganja na vso moč. Vstopimo globlje vase, začutimo se, spozna mo še neznani delček sebe in način, kako delujemo v spremenjenih razmerah. Občutimo  popotovalno veselje duše?
 
Ali tudi sredi jeseni občutimo večjo živost za aktivno doživljanje mirujoče drugačnosti. Občutimo slast, saj smo glavni igralci veličastnega eksperimenta; smo v glavni vlogi napetega potovalnega filma, ki mu nihče ne ve napovedati nadaljevanja. In to je vrhunska pustolov ščina, ki si jo redko lahko privoščimo tudi na najbolj pustolovskem potovanju. Bi lahko kupili tako potovanje, kot se vam zdaj dogaja na poti zdoma in domov?
 
Ostanimo aktivni: gibajmo se: globokega doživetja ne najdeš na kavču ali v postelji.
Odkrivajmo, raziskujmo: koliko lepih stvari skriva naša občina. Travnik. Vrt. Gozd. Drevo. Koliko zanimivih stvari pa šele skrivamo v sebi … »Resetirajmo se: občutimo ta čas kot sklopko, ki nam omogoči prehod iz prejšnje v novo resničnost.
 
Čas je tudi za potovanje vase. Radostimo se v lastnem odkrivanju. Ostanimo navzoči in se ne vdajmo malemu glasku v sebi, ki bi stalno nekaj pametoval in presojal. Da bomo potem lahko še bolj celostno in ozaveščeno spet potovali po skrivnostnih tujih krajih.
  
Primer sočutja: »Žena, kaj jokaš? Koga iščeš?« (Jn 20,15)
 
Jokam nad zaklenjenimi cerkvami in šolami,
jokam pred zaprtimi vrati domov,
jokam nad praznimi igrišči,
jokam nad zapuščenimi stezami,
jokam nad našim strahom in nemočjo,
jokam nad božjim molkom velikega petka,
jokam nad našo izločenostjo,
ker je življenje postalo samo prazni grob
in v njem nimamo niti povojev!
 
Iščem nekoga, ki nas bo vrnil v življenje,
nam odprl vrata smeha in bližine,
nam vrnil pogum in zaupanje;
iščem nekoga, ki nam bo vrnil svobodo,
da bomo zopet lahko iz oči v oči,
s podarjeno dlanjo v dlani,
in s srečo iz ust na usta;
iščem nekoga, ki bo dihal z nami
z vso bolečino svoje ljubezni,
ki bo naš strah pred bližino spremenil v radost,
ki bo veliki petek premaknil v veliko noč
In božjo smrt preustvaril v življenje za nas!
 
Vstali Gospod,
daj, da Te najdem kot Magdalena!
Odpokliči že vendar angela smrti
in naj postane ta velika noč
mati našega skupnega ozdravljenja!
Oj, s kakšnim veseljem Ti bomo prepevali: Aleluja! p. Pavle Jakop
Mir je vedrina, je harmonija, je zmožnost, da na svetu uresničimo najboljše stvari. Mir sta Pantenon in Velika piramida; mir je človek, ki lahko med hojo po ulici da kovanček vsem, ki ga potrebujejo; mir je ženska, ki je doma luč za vse, s katerimi sobiva; mir je starček, ki svoje izkušnje deli z mladimi, ne z nečimrnostjo, temveč da se ti ne bi okužili s fizičnimi, psihičnimi ali duhovnimi drogami in da bi poskušali delati z vero v prihodnost.
Postanimo kakor prozorna svetilka, da bi lahko luč, ki jo imamo po božji zaslugi vsi, razsvetlila vsak kotiček. Tedaj bomo našli notranji mir in poskušali doseči zunanji mir, čeprav se ta ne zdi blizu, vendar si je zanj vredno prizadevati. Za mir si ne moremo prizadevati z uličnimi protesti, temveč z izražanjem tega, kar nosimo v svojem srcu, da se to lahko dotakne tudi drugih.
Rumi. Človek je gostišče,
kamor vsako jutro pride nov gost.
Veselje, žalost, sovraštvo
ali trenutek zavedanja
so nenadejani prišleki.
Izrazi dobrodošlico vsakomur,
četudi te obišče jok, bes in obup,
prinesejo v tvoj dom razdejanje
in ti uničijo pohištvo.
Sprejmi slehernega od njih
s spoštovanjem,
saj bo hišo morda počistil
in naredil prostor za novo srečo -Proces prisotnosti

Anomija je za Durkheima stanje kaosa, ki nastane zaradi naše neprilagojenosti prehitrim spremembam. Politiki jo radi izkoriščajo za svojo avtokracijo. Strah je izvor korupcije tako tistih, ki podrejajo kot tistih, ki se podrejajo. Kot je znano tehnika napreduje, ker smo že pred vrati 6 G, človeška etika pa ne, A kdor se v negotovosti zaupa Mariji, dobi varnost in vedrino.

Litanije na čast svetemu Judu Tadeju
Sveti Juda Tadej,
Sorodnik Jezusa, Marije in Jožefa,
Častivredni in slavni apostol,
Marljivi učenec Božjega Učenika,
Pravi Jezusov posnemovalec,
Glasnik Božje previdnosti,
Pričevalec svete vere,
Ljubitelj uboštva,
Zgled ponižnosti in potrpežljivosti,
Lilija čistosti,
Plamen božje ljubezni,
Zvezda svetosti,
Posoda milosti božje,
Strah pekla,
Steber svete Cerkve,
Tolažnik žalostnih,
Pribežališče grešnikov,
Svetla luč blodečim,
Opora malodušnim,
Tolažba obupanim,
Veliki čudodelnik,
Dobrotljivi posredovalec Božjega blagoslova,
Hitri priprošnjik vsem, ki te kličejo,
Zvesti pomočnik vsem, ki vate zaupajo,
Sočutni pomočnik žalostnih,
Hitri pomočnik v zamotanih zadevah,
Mogočni priprošnjik v brezupnih stiskah,
Ljubeznivi varuh vseh svojih častilcev,
Ti moj posebni zavetnik,

Jagnje Božje, ki odjemlješ grehe sveta, prizanesi nam, o Gospod!
Jagnje Božje, ki odjemlješ grehe sveta, usliši nas, o Gospod!
Jagnje Božje, ki odjemlješ grehe sveta, usmili se nas!

Nenehne molitve so potrebne, ker smo nenehno izpostavljeni nepredvidljivim preizkušnjam. 
3.6	Duhovnost je pogoj vedrine
” Duhovna pot je pot k sebi. In ta pot ni vedno najlažja, potrebna je disciplina, vztrajnost in ljubezen. Učitelj je tisti, ki osvetli pot, vsak pa potem sam prehodi pot. Le ko oseba sama sprejme odgovornost za svoje življenje, le takrat se v resnici opolnomoči in poleti. Se osvobodi. In to je največja nagrada. “ 
Hicksova ima na Litijski v Ljubljani Center radosti Eno. Danes se, žal, tudi duhovnost prodaja v ponudbi. Sever Dijana (2019) navaja številne zanke, pasti, ki jih lahko srečate na duhovni poti in nas namesto približevanja sebi lahko oddaljijo od našega namena in cilja:
Ad 1. Pozornost, ki jo namenjamo različnim stvarem, misli, ki se ob tem sprožijo in zakon privlačnosti, ki se nanje odzove, predstavljajo mehanizem, s katerim ustvarjamo. Zelo pomembno je, da privlačnost pravilno razumemo. Omogoča nam, da si lahko ustvarimo izkušnjo, ki jo želimo; zaradi njega je življenje takšno, kot je. Ko mislimo na nekaj, kar si želimo, to privabljamo v svoje življenje. Nismo navajeni  verjeti, da tudi svoje negativne izkušnje ustvarjamo sami. Nezavedno smo neželeno izkušnjo doživeli, ker se nismo zavedali, kaj privlačujemo oz. nismo razumeli pravil igre. Naše misli imajo magnetno moč, kar trdijo tudi Peale, Ogorevc, Murphy.,.. Z zavedanjem nadzorujemo naše misli. 

Imamo dobre in slabe občutke. Čustva so indikator ustvarjanja. Zaželeno daje pozitivne občutke. Če smo pozorni na svoje občutke, lahko že na zelo subtilnih ravneh zaznavamo, kdaj se osredotočamo na nekaj, česar si ne želimo; neprijeten občutek je svarilo, da pravkar razmišljamo o nečem, česar si ne želimo in vzpodbuda, da  misli preusmerimo na nekaj, kar si želimo.
 
Zaradi zakona privlačnosti ne obstaja nič, kar ne moremo postati, narediti ali imeti. Če vemo, kaj hočemo in se znamo na to osredotočiti, bomo takšno izkušnjo tudi ustvarili. Predmet svoje želje lahko k sebi pritegnemo že s svojo osredotočeno pozornostjo. Ko bomo o želji razmišljali dovolj dolgo, da bomo ob tem lahko razvili občutke, vizualizacije, imaginacije, mantro… bomo zaželjeno kot magnet pritegnili v svoje življenje. Zaradi zakona privlačnosti dobimo tisto, kar se ujema z vibracijo naših misli (in še nezaved nih odločitev) ne glede na želje. Zakon ustvarjanja pa nam omogoča, da lahko pritegnemo tisto, za kar se sami odločimo. S to naravnanostjo prihajamo do tega, kar si želimo.

ad 2. Če se ustvarjanja lotevamo s trdnim prepričanjem, da bomo tisto, kar želimo, zaradi Zakona privlačnosti zagotovo dobili, potem to tudi dobimo.Da bi nam Zakon ustvarjanja lahko dal rezultat, ki ga želimo, moramo pravzaprav izpolniti dva pogoja: vedeti moramo, česa si želimo in verjeti, da to lahko dobimo. Zakon privlačnosti in Zakon ustvarjanja se na naše misli odzoveta tudi takrat, ko verjamemo, da ne moremo postati, imeti ali delati, kar želimo. Prineseta nam izkušnjo, v kateri se doživimo kot nekdo, ki ne more biti, imeti ali delati, kar želi.

Abraham pravijo, da se večina ljudi ne zaveda moči svojih misli. Zato se bolj kot na misli zanašamo na moč svojih dejanj. Dejanja, pravijo, so pomemben element ustvarjanja v fizičnem svetu, vendar še zdaleč ne tako, kot so pomembne naše misli. Če se v mislih v naprej naravnamo na pozitiven rezultat, zanj rabimo veliko manj akcije. Tista, ki pa je potrebna, pa nam je veliko bolj v veselje.

3.zakon je umetnost dopuščanja. Jaz sem, kar sem (Jahve) in to me radosti in tašen sem srečen. In ti si, kar si in čeprav si morda drugačen od mene, je tudi to dobro... Zaradi Umetnosti dopuščanja razumem, da v ta fizični svet nisem prišel zato, da bi vse ostale prepričal, da sledijo "resnici", ki se meni zdi prava. Sem nisem prišel, da bi spodbujal enoličnost, saj sem dovolj moder, da razumem, da enoličnost ne vzpodbuja ustvarjalnosti - spodbuja jo  raznolikost."

Umetnost dopučanja nas osvabaja občutka ogroženosti in potrebe po tem, da bi obsojali in poskušali spremeniti vse, kar ni v skladu z našim razumevanjem sveta. To je edini zanesljivi način, s katerim lahko v vsaki situaciji vzdržujemo svoje pozitivne misli in občutke, ki nam zaradi zakona privlačnosti v življenje prinesejo še več pozitivnega.
 
4.	element, to je segmentno ustvarjanje. Čim večkrat na dan čekirajmo usmerjanje misli. Če se, na primer, odpravljamo na pot, je pomembno, da si v naprej zamislimo, da bo pot varna in promet tekoč; ko zazvoni telefon, je koristno, da od klica v naprej pričakujemo nekaj pozitivnega; ko se odpravljamo na delo, si v naprej predstavljamo rezultate, ki jih bomo z današnjim delom dosegli, itd.

Naš dan je razdeljen na veliko takšnih segmentov in pomembno je, da prepoznamo, kdaj se premikamo iz enega v drugega. Za trenutek ustavimo in se na glas ali v mislih odločimo, kaj od tega segmenta pričakujemo. Privabljamo okoliščine, dogodke ali dejanja drugih, ki se vklapljajo v naš osnovni namen. S tem, ko sproti določamo, kakšen je v posameznem segmentu naš glavni namen, se izognemo zmedi zaradi vpliva drugih ali vpliva naših manj pomembnih miselnih navad. Tu bi se navezal na čiščenje mentala oz. uma, na kar opozarja Lucija Mulej.  
Slabosti pa so: 1. Preveč delavnic naenkrat pomeni preveč informacj, premalo prakticiranja.
Vsak ima svoj razlog oz. motiv, zakaj se odpravi na duhovno pot. Veliko se jih odpravi na pot zaradi osebne stiske. Močan notranji »gon« po znanju, rešitvah in osvoboditvi je lahko zelo pozitiven, ker smo se pripravljeni brez odporov odpovedati starim, nefunkcionalnim, škodljivim vzorcem, načinom mišljenja, čustvovanja in delovanja in se odpreti za nove.
Morda sprememb na sebi niti ne želimo, ampak bi se radi samo postavili pred drugimi, da delamo na sebi in da smo za korak pred njimi, ki še tega ne vedo. Zbiranje duhovnih informacij zmotno štejemo za naš napredek na duhovni poti. Vključujemo se v potrošniško religijo, ko nekritično kupujemo vse, kar vidimo. Če smo v duševni stiski, smo pripravljeni verjeti vsemu in vsakemu, ki nam na bolj ali manj prepričljiv način ponuja nadomestne rešitve. Prav new age jih ponuja veliko. New age je v svojih inačicah nadomestna religija, ker nas prepričuje o naši izjemni enkratnosti, dejansko pa smo kot blago hitro nadomestljivi in celo sami menjavamo partnerje kot blago. Tako se hitro ujamemo v odvisnost od obiskovanja delavnic, branja duhovne literature, izvajanja tehnik, …
Od vsake naslednje delavnice pričakujemo hitro odrešitev. Ker se to pogosto ne zgodi, smo, še preden nam uspe vsebine predelati in sprocesirati že na lovu za novo. Tako se prav nič ne približujemo sebi, ravno nasprotno, ostajamo na površju, ker se ne poglobimo vase. Če se odločimo za obisk duhovnih dogodkov, je treba  upoštevati pravilo 'manj je več'. Po vsaki delavnici je treba premisliti o doživetem, odčustvovati nova odkritja o sebi in doživeto globoko ponotranjiti. Le tako od delavnice kot kulturnega dogodka največ odnesemo.
2. Odvisnost od notranjega čiščenja
Pogosta past oz. stranski učinek 'zdravil za dušo' je odvisnost od čiščenja. Ko spoznavamo in  raziskujemo sebe, se zgodi, da nas preplavi naša preteklost in se v njej – ujamemo. Spustili smo duha iz stekleničke, odprli pandorino skrinjico in vse naše pretekle bolečine, zamere, izkušnje so spet z nami. Velja zlato pravilo: zmernost.
Čiščenje preteklosti je pomemben del osebnega procesa rasti, a ključa za srečni in izpolnjujoči 'tukaj in zdaj' ne bomo našli. Do preteklih izkušenj je treba postaviti zdravo, kritično distanco, se hitro zgubimo v starih bolečinah. Brez potrebe in v nedogled lahko procesiramo bolečino, ki so nam jo povzročili starši, pa vrstniki, pa ljubimci … 
Preden opuščamo pretekle vsebine in zastale energije, je treba telo dobro ozemljiti in razviti občutek sebe. Na ta način v sebi razvijemo notranjega opazovalca in se distancirati  od doživetega.
4	Odzemljenost pomeni, da smo preveč izgubili stik z realnostjo, kaže se v obliki finančnih težav, nezainteresiranosti za »resnično življenje«, odveč so nam vsakodnevna opravila, odnosi. Imamo potrebo po odmiku od vsakdana, bežanje od težav, zatekanje v fantazijske svetove, pretirano zadrževanje v drugih dimenzijah obstoja, življenje v preteklosti ali v »lepšem jutri«. Zmedeni smo zaradi neprisotnosti v tukaj in zdaj in nepozornost  – privlačimo nesreče, neprijetne dogodke, naši odnosi se slabšajo. V takšnem stanju se bo naš um sicer opravičil pred sabo in svetom ter nam razložil, da se nam dogaja čiščenje starih energij, da je na vrsti pač naslednja lekcija, da odplačujemo karmo. 

Marsikateremu neprijetnemu dogodku se na naši poti osvobajanja  se lahko izognemo. Dobra prizemljenost v telo, prisotnost v tukaj in zdaj, zdrava distanca in močan občutek za resnični jaz so nepogrešljivi temelji in vodniki na naši poti.
5. Druge, neznane dimenzije obstoja seveda obstajajo. To več niso samo ezoterične predpostavke, saj obstoj drugih dimenzij počasi priznava tudi kvantna fizika. Privlačni so ti drugi svetovi – angelski, svetovi vnebovzetih mojstrov, vilinski, škratovski svetovi in prisotnost drugih planetov in inteligenc v vesolju, posmrtno življenje. Če imamo priložnost in sposobnost prisluhniti našemu angelu varuhu je to zanimiva izkušnja, dokler nam ti svetovi ne postanejo beg in zatočišče pred zemeljskim.
Angelske in višje inteligence so višje vibrirajoče energije, ki so deli nas samih, ki se jih v tem trenutku ne zavedamo. Ko vzpostavimo stik s svojim angelom varuhom, vzpostavimo stik z modrejšim in malce bolj razsvetljenim delom sebe. Nekje na poti se zavemo, da se nam po vodstvo ni treba zatekati v višje dimenzije obstoja, da modrost ni nekaj, kar je »tam zunaj«. Naša resnična modrost in pravo vodstvo prihajata iz nas samih. Na ta način se lahko izognemo zmešnjavi, ki nastaja zaradi tolikega števila angelov in vnebovzetih mojstrov …
Zdi se, da za prav vsako težavo obstaja po en personificiran angel. Resnična modrost je ena. Neskončna inteligenca je nedeljena, nepersonificirana; poplava različnih sodobnih bogov povzroča še več zmede, razcep znotraj nas in novo religijo. In še enkrat – drugi svetovi in dimenzije obstoja so nam lahko pomagajo. Pomembno se je le zavedati, da niso naš cilj. Naš cilj smo mi sami.
6. Odvisnost od zdravilcev, terapevtov in gurujev. Pravi terapevt, zdravilec, guru si bo v vsakem trenutku vajinega odnosa in interakcije prizadeval za to, da si čim prej povrnete svojo osebno moč in postanete neodvisni. Tisti čisto pravi (če imate srečo, da na njega naletite) nas bo, ko bo začutil, da se na njega pretirano navezujemo in mu predajamo svojo moč in odgovornost za svoje življenje, nežno potisnil od sebe, ko bo vedel, da sedaj lahko hodite sami.
Nasprotno nas bodo tisti »nepravi« navezovali nase, sebe postavljali v center vašega sveta. Dobro se je zavedati, da je moč v »duhovnem svetu« želena vrednota. Vredno je razmisliti, ali jo je vredno predajati svoji duhovni avtoriteti ali pa jo bomo rajši koristneje uporabili za ustvarjanje svojega lastnega življenja.
7. Odvisnost od zdrave hrane. V zadnjem času so »in« različni zdravi načini prehranjevanja. Načinov je spet toliko kot nutricistov in raziskovalcev tega področja. Večina jih spet stavi na to, »da njihov način je pa tisti edini pravi«. Veliko teh raziskovanj in načinov izhaja iz osebne izkušnje posamezni kov. Morda je tisto, kar je nekomu ozdravilo raka, odpravilo celulit ali kilograme, ne bo nujno delovalo tudi pri nas, vsaj ne v taki meri.
Bodimo sam sebi svoj strokovnjak za prehrano, raziskujte in si na podlagi svojih izkušenj sestavite svoj jedilnik … In nikar nikogar ne posiljujte z njim. O svojih dognanjih in izkušnjah lahko napišemo knjigo, delimo svoje znanje in izkušnje prek delavnic ali interneta, a ne postanimo dogmatični in preveč zaverovani v svojo resnico, ker tedaj zgrešimo. Dovolimo vsakomur, naj se prehranjuje po svoji vesti, željah, prepričanjih in potrebah. Bodimo zgled, ne večni kritik drugače jedočih. Še najbolj vzvišene ideje o zaščiti živali se lahko sprevržejo v nekoristen, jezen kriticizem in agresijo.
Živeti in jesti zdravo pomeni – biti neobremenjen. Vsako mrzlično postavljanje prehranskih tez in njihovo zagovarjanje pa zna biti še kako obremenjujoče za nas in našo okolico – in večkrat dosežemo prav nasprotni efekt – upor in posmeh. Torej, jej in pusti jesti. In še malenkost: telo je res čudežen samočistilni in samoregenerativni organizem in kaka pregreha in nezdrava vsebina v naši hrani tu pa tam ne bo povzročila ne vem kakšne škode. Več škode bosta povzročila nenehen notranji boj in občutek odrekanja.
8. Fanatično zagovarjanje naših stališč in upiranje vsemu, kar je drugačno. Ko se srečamo z duhovnimi dogmami in filozofijami, se v kateri izmed njih najdemo, se močno poistovetimo, še posebej, če smo se večji del svojega življenja počutili, kot da nismo »s tega sveta«, ali pa če imamo občutek, da smo v realnem življenju neuspešni. V takih primerih bo duhovnost naša rešilna bilka. Popolnoma se bomo poistovetili z našo novo religijo in filozofijo. »Predajamo se višjemu« in se popolnoma odrekli sebi in svojemu življenju.
Sprevrgli se bomo v gorečega zagovornika ideje, filozofije, religije, dogme … Toda vedno znova, ko se slišimo, da prepričujemo ljudi s svojo resnico in mrzlično zagovarjamo stališča nekoga drugega (pa če zvenijo še tako modro in prepričljivo), se vedno znova vprašajmo: »Sem to res jaz?«
9. Življenje v »lepšem jutri«. Sodobna  duhovnost prinaša iluzijo, da ko si bomo izpolnili določeno željo, prebrali še to knjigo, obiskali še to delavnico, obiskali še tisto duhovno deželo, razrešili samo še ta vozel iz preteklosti, našli takega in točno takega partnerja (dušo dvojčico), bomo pa za vedno, dokončno srečni. Toda če ne znamo biti srečni prav zdaj, nas ne bo dolgoročno osrečil še tako popoln partner.
Trenutek 'zdaj' ustvarja vse trenutke, ki prihajajo, in če se znamo veseliti malih stvari in najti srečo znotraj, obstaja velika verjetnost, da bo tudi naša prihodnost srečna in lepa … Ker prihodnost pravzaprav ne obstaja.  
10. Prenarejanje in duhovni ego. V sodobni duhovnosti nekatere vrednote veljajo za večvredne in želene. Sočutje, radost, ljubezen, mir, harmonija, razsvetljenje … Ostanimo previdni, da se ne zapletemo z njihovimi ponaredki, tako da začnemo igrati vsa ta stanja … So produkt našega uma, ne pa naše resnične, v telo ozemljene in z dušo in telesom polno doživete izkušnje in stanja. Kadar poslušam sebe ali pa ljudi v takem stanju, imam občutek, da »je slika, a ni tona«.
V takšnih stanjih smo pripravljeni razpredati o duhovnosti, nositi moder in razsvetljen obraz, prisiljen večni nasmešek … Izkušeno in »realno« oko bo videlo, da je vse skupaj le krinka in igra našega uma. Prazne besede, mimika telesa in poze brez resnične, otipljive, a preproste energije zadaj, ki odlikuje resnične mojstre. Boljše je malo manj pseudoduhovnosti in več resničnosti, avtentičnosti in pristnosti brez t.im. duhovnega ega. Ta v sebi združuje vse že opisane elemente. Nekateri bi hoteli biti bolj šamanski kot Šamani. 
V zmedenosti duhov pomaga molitev k Svetemu Duhu
Gospod, usmili se
Kristus, usmili se
Gospod, usmili se
Kristus, usliši nas
Bog Oče nebeški, – usmili se nas
Bog Sin, Odrešenik sveta
Bog Sveti Duh
Sveta Trojica, en sam Bog
Sveti Duh, ki izhajaš iz Očeta po Sinu
Sveti Duh, enega bistva z Očetom in Sinom
Obljubljeni od Boga Očeta
Žarek nebeške luči
Vir vse dobrote
Studenec žive vode
Očiščujoči ogenj
Goreča ljubezen
Duh ljubezni in resnice
Duhovno maziljenje
Duh modrosti in umnosti
Duh sveta in moči
Duh vednosti in pobožnosti
Duh strahu božjega
Duh milosti in molitve
Duh miru in veselja
Duh spodobnosti in čistosti
Duh tolažnik
Duh posvečevalec
Duh voditelj svete Cerkve
Dar najvišjega Boga
Duh, ki napolnjuješ vse vesoljstvo
Duh posinovljenja božjih otrok.
Sveti Duh, navdajaj nas s strahom pred grehom!
Sveti Duh, pridi in prenovi obličje zemlje!
Sveti Duh, razsvetljuj s svojo lučjo naš razum!
Sveti Duh, zapisi v naša srca svojo postavo!
Sveti Duh, vnemaj nas z ognjem svoje ljubezni!
Sveti Duh, odpiraj nam zaklad svojih milosti!
Sveti Duh, poučuj nas v pravi molitvi!
Sveti Duh,, razsvetljuj nas s svojim nebeškim navdihovanjem!
Sveti Duh, vodi nas po poti zveličanja!
Sveti Duh, daj nam edino potrebne vednosti!
Sveti Duh, navdihuj nas, da bomo znali izvrševati dobra dela!
Sveti Duh, daj nam vztrajati v pravičnosti!
Sveti Duh, bodi ti sam naše plačilo!

Jagnje božje, ki odjemlješ grehe sveta, – prizanesi nam, o Gospod
Jagnje božje, ki odjemlješ grehe sveta, – usliši nas, o Gospod
Jagnje božje, ki odjemlješ grehe sveta, – usmili se nas.
Molimo. Tvoj Sveti Duh, o Bog, naj nas razsvetli, razvname in očisti, prepoji s svojo nebeško roso in stori rodovitne v dobrih delih. Po Kristusu, našem Gospodu. Amen.
Pridi, Sveti Duh, napolni srca svojih vernih in vžgi v njih ogenj svoje ljubezni.
Pošlji svojega Duha in prerojeni bomo.
In prenovil boš obličje zemlje.

Bog, naš Oče, Sveti Duh nas razsvetljuje in uči. Naj nam pomaga, da bomo v življenju spoznali, kaj je prav, in vselej radi sprejemali njegove spodbude. Po Kristusu, našem Gospodu. Amen.

Vera in razum lahko sodelujeta ali pa ne. V polpreteklem obdobju nič ni bilo dovolj dobro. Poznam tri metode napredovanja: 1. vera v dobro, 2. pristajam na izboljševanje, tako da se predajam v vsem njegovi ljubezni oz. tega krojim po Kristusovem srcu in 3. prinašanje tega, česar nimajo iz tega večnega studenca. Rad sem voden na permisiven način. Šele v božjem naročju lahko rečem: sem boljši, ker sem duhovno moder. 
Notranji mir pomeni tudi 'vedrino'  (fr. sérénité, ang. Serenity) v pristopu do bivanja. Duševna potovanja presojamo po duhovnih zakonih npr. do konca prvomajskih praznikov je čas za 'nov namen'. Smo v potovalni fazi letenja, v tretji četrtini daljšega potovanja, še vedno globoko v potovalnem »tukaj in zdaj«, a se misli že usmerjajo tudi v novo prihodnost pred nami doma. Odprimo za sanjanje nove vizije želene prihodnosti. Začutimo same sebe, kaj želimo v bodoče povabiti v življenje in kaj vreči ven.
 
Naj vas pri tem vodita kriterija živosti in zavesti. Občutimo v sebi, kaj vas soustvarja bolj žive, živahne in aktivne, ustvarjalne, iskrive in žareče. Občutite, kaj vas soustvarja bolj prisotne in zavestne, razumevajoče in vključene, da se počutite kot del zgodbe in občutite zgodbo kot del nas.
 
Gebser (1953) razlaga 5 stopenj zavesti: 1. arhaična, 2. magična, 3. mitična, 4. mentalna zavest. 5. Danes se morda spet krepi mistična zavest. Kdo sem je vedno aktualno vprašanje. Odgovor je, sem tako, da ljubim. Zavest lahko delimo tudi na 1. pretanjeno, 2. vzročno in 3. kozmično zavest. V čem je kriza religije? V tem, da posamezniki redkeje vsakdanje izkušnje kot so jih nekdaj, ko je bila skoraj vsa družba religiozna, kar označuje Marxovafraza opija za ljudstvo.   Zavest lahko delimo tudi na 1. pretanjeno, 2. vzročno in 3. kozmično zavest. Kriza religije nastane, ko nauki ne ustrezajo več vsakdanjim izkušnjam.   To, kar dela pri Platonu duša, je za Wilberja zavest, ki spreminja telesne oblike. Mistiki izkušajo kozmično zavest.    
Svetloba v meni ljubi svetlobo v vas, enako je z ljubeznijo, srečo in drugimi vrednotami. Na ta način ustvarjamo sozvočje, sožitje, sinergijo. To je predanost. Na površini smo ločeni, v globini smo povezani. 
Odslej bomo potovali bolj živo in ozaveščeno. Razpoznali bomo pomen osebne Izkušnje, ki vodi v Spoznanje, katerega cilj je Nadgradnja. In znova in znova, z namenom osebnega razvoja, samo-spoznave in kakovostnejšega domačega življenja. Zraven pa bomo ravno tako uživali v eksotičnih okusih, se radostili čudovitih plaž ali puščav, pragozdov ali samobitnih kotičkov sveta. Ostanimo svetli in še nadalje sijmo lepoto, resnico in dobroto na vse strani. 
Po 40 dneh (it. quarantena) nastane vedrina. Veselje do ponovnega srečevanja. Kitajska že dolgo ni več konfucijanska družba. Virusa nas ne bo odrešil kolektivizem. češ da so bolj poslušni. Lahko bi rekli, ds smo kolektivno pobegnili v individualne izolacije, okrog nas se je spletla kopica besed z nasprotujočimi pomeni. Globalistično zaprti –prisiljeni, da nas opredeljuje stanje Drugega, na katerega smo pozabili. Ves čas smo v ambivalenci med osamljenostjo in samoto. Ratzinger je napovedoval, da bo Cerkev veliko izgubila in da bo morala začeti bolj ali manj znova. Razlike med revnimi in bogatimi učenci se pri učenju na daljavo še povečujejo. Pokaže se, da je bilo manj okužb pri tistih, ki so bili nanjo z opremo pripravljeni ali pa se niso množično družili.     
Kozmična spiritualna glasba za spodbujanje zdravljenja, alfa in gama možganskih valov je odlična. Verjetno sem si optimaliziral telesno kondicijo že z vsakodnevno hojo na Rožnik za dve uri.  
Severnjaki poznajo različne oblike življenjskih stilov, ki jim omogočajo domačnost bivanja. Tako se zdi, da so na sedanjo samoizolacijo bolje pripravljeni. Danci poznajo izraz hygge za srečno življenje, švedi laggom, Finci kalsarikanni ki pomeni sleči se do spodnjega perila in odpreti pivo.
Perry (2007) v Uvodu navaja tekste o stvarjenju sveta, v 1. knjigi pokaže v izbranih tekstih na odnos med pravičnostjo, strahom in dejavnostjo, v 2. na odnos med milostjo, ljubeznijo in kontemplacijo, v 3. pa na odnos med resnico, znanjem in enostjo. Podobno kot pri svetem pismu izbiramo tiste odlomke, ki nas pritegnejo in jih povezujemo med seboj.      
Vera je gotovost o vsemogočnosti Boga in človeka. Gotovost o tem, da bo človek dosegel božansko življenje. Odrešenje je lestev, ki sega od človekovega srca do srca Boga. Sestavljajo jo trije klini: prvi je vera, ko človek misli, da je morebiti, kar misli. Naslednja je vera, ko človek ve, da je nekaj resnica. Uresničenje pa je zadnja stopnja, in to je človek sam, ki je (postal) resnica. Domnevanje se razblini v veri, ki je vednost, ta pa uresničenje; in človek je odrešen, ko je dosegel božansko življenje, ko sta on in Bog eno. 

Bog ni glas kateri, prihaja v našo uho. Niti ni lepo čustvo niti tvorba človeške domišljije. Obstoj ali neobstoj Boga se odloča na povsem drugih višjih duhovnih ravneh. Ko pravimo, da je Boh duh, mislimo na isti način kot se reče, za ljubezen. Ljubezen je duhovna resničnost. Ljubezni prav tako ne moremo otipati, videti ali slišati. Vera ali ne-vera v Boga je problem, ki se ga ne da z enim rezom razrešiti. Naše življenje poteka v stalni borbi proti mračnosti in temi, v naporih, da pridobimo spoznanje, znanje z delom in razmišljanjem. V trenutku imamo dovolj svetlobe, da verujemo, da Bog je, toda tudi dovolj teme, da lahko verujemo da ga ni.

K židovskemu rabinu je prišel zaradi vojne pregnan človek. Ni imel več niti doma niti družine. Zavpil je na rabina: Ali ti še vedno lahko veruješ, po taki krvoločni vojni, da Bog obstaja? Rabin ga je mirno pogledal in ga nato vprašal: Ali ti po taki grozljivi vojni, lahko veruješ da Boga ni?

Človek ima omejeno spoznanje. Zavedamo se mogoče 30 % realnosti okoli sebe, 70 % pa je  skrito v oceanu nezavednega. Veliko smo že spoznali in pozabili, še več pa je ostalo neznane ga. Temeljnih stvari življenja ne poznamo. Četudi imamo vrhunsko znanost, ne vemo, od kot smo prišli na ta svet, in istočasno ne vemo kam gremo. Ne vemo niti zakaj, moramo živeti, niti zakaj vse to obstaja, kar obstaja. Temeljne resnice svojega življenja ne spoznavamo z razumom, ampak z vero, ne z razčlenjevanjem, ampak z uvidi.

Pojem razuma oz. intelekta in bistroumnosti - inteligence uporabljamo za označevanje zmožnosti možganov za analizo okoliščin povezovanje rezultatov. Inteligentnemu ni potreben izredno razvit trening. Razum so dobro trenirani možgani. Za razumnost pa potrebujemo šolano miselno sposobnost, da nam s pravilnim odzivanjem na božanske spodbude osvetljeno ogledalo človeškega duha razsvetli pamet.

Resnična vera je notranje vedenje o obstoju duhovnega sveta. Vemo, da je "Božje kraljestvo v nas". Spoznanje o tej veri je tihi glas v srcu, ki priča o tem svetu. Zato taka vera načelno nima nobene podobe in oblike. Človek sam jo obda z obliko, ko jo obda z besedo. Naša vera se krepi, ko močneje oblikuje versko realnost osebnosti. Pogosto se pokaže, da besede in oblike ne zadoščajo, ko zares želimo izraziti svoje notranje zaznave in doživetja. Zato nihče ne more svoje vere izpovedati drugemu, čeprav bi si lahko bili še tako blizu. Tragedija individualne osebnosti je v tem, da svojega najglobljega bistva ne more zaupati drugemu. 
Vera je inherentna osebnosti. Vera je sila, s katero se božansko življenje kot prvotno, notranje vedenje razodeva v naši osebnosti. V določenem trenutku se zavedamo drugega, čistega sveta, ki ga naša zemeljska zavest ne moti. Doživeti božansko ljubezen, je zato zavestna popolna udeležba.

Človeštvo je baje na 1/3 razvojne poti. Do sedaj je bila pot avtomatska, nezavedna s pomočjo angelov (ne padlih v tej sferi bivanja). Sedaj pa že nastopa zavedna pot druge tretjine duševne, sledi pa ji še tretja tretjina duhovne zavedne poti. 

Naše celotno zavedno in nezavedno hrepenenje je usmerjeno k ljubezni, ki pa ni vezana samo na določeno osebo. Na žalost jo človek pogosto popači. Še vedno smo premalo pozorni na klic božanskega življenja, ki se razlega v našem srcu. Zdi se, da so možgani reduktorji takšnih sporočil. Človek bi sicer rad sodeloval pri popolnem, pri čemer pa ne bi delil svojega osebne ga deleža bivanja. Ljubezen je posledica dokončnega, popolnega postajanja. 

Ko je vera še povsem vezana na osebo, ki šele začne pot čez "svetlobnega" mostu, je upanje predvsem nedoločeno pričakovanje, obljuba prihodnosti. Pred seboj vidiš pot, ki se vzpenja in je polna ovinkov. Najvišjo točko mostu spoznaš, ko je še zelo daleč, blizu konca. Svetlikanje  vabljivo obdaja vrh, a smo sami v senci projekcij lastne duševnosti.

Napredujemo, tako da vera, ki nam daje moč, raste. V rastoči moči te vere sedaj nastopi svetloba kot obetavno pričakovanje. Najprej to pričakovanje prenesemo navzven, kot še neznan, toda gotovo razveseljiv cilj v daljni prihodnosti. To skoraj otroško upanje je čista svetloba, ki razvestljuje pot našemu nezavednemu. 

V tej enakomerno razpršeni svetlobi poskušaš oblikovati svoje pričakovanje in si predstavljati konec svojega potovanja. Izkušnje, potrditev tega, kar notranje doživljaš, še vedno iščeš zunaj v svetu. Vidiš druge, ki iščejo isto pot, vsak s svojim osebno obarvanim pričakovanjem. In priključiš se jim.

Ko sledimo poti, raste v nas uvid, da odgovornost za svoj napredek ni v skupini, avtoriteti, guruju ali mojstru, ampak v nas samih. Svetloba razkriva. Učimo se spoznavati, da nas prav naša pričakovanja ovirajo v razvoju.  Brez njih se počutimo goli in ranljivi. Zdi se nam, da nas vsa okolica ogroža. Trudimo se urediti svoje življenje varno. Zato iščemo varstvo v pripadno sti enako mislečih. Praviloma so zaskrbljeni, se dolge ure zaupno pogovarjajo in berejo veliko knjig, v katerih poročajo avtorji o svojih izkušnjah na poti.

V določenem trenutku se zaveš, da se približuješ visoki točki, konca pa še ne vidiš. V narašča joči svetlobi spoznaš nekatere oblike, abstraktne podobe obljub. S svojimi prijatelji in prijate ljicami navdušeno in zavzeto pripoveduješ o tem, delaš se nagega in ranjenega, saj drugi tvoje "podobe prihodnosti" ne vidijo, vidijo le svoje podobe in svoje misli. Ne verjamejo ti. Celo najzaupnejši enako misleči te gledajo zmedeno. Počutiš se zelo, zelo osamljenega, včasih celo, da so te sopotniki izdali, ker so napadli vero, ki ti je tako sveta.

Tako se nam na vseh ravneh pojavijo razočaranja osebnosti in nova upanja. Dokler plavaš s širokim tokom, verjameš, da je to, kar počneš, pravilno. No neizogibno pride trenutek ko podvomiš, vprašaš drugega, ki stoji poleg: "Sem na pravi poti?", bo ta drugi morda očetovsko položil roko na tvojo ramo in rekel:" Vse je vredu, dokler ne plavaš proti toku. Glej življenje ti nudi toliko možnosti. Ne bi mogel v njih najti sebe? Pridi vendar del poti z menoj, pokazal ti bom mnogo novih stvari, ki jih nisi še nikoli videl."

Vendar nemir v meni še dalje gloda v moji duši, ki išče Boga-ljubezni. Sem morda nor? Mnoge raznolike življenjske možnosti me ne morejo zadovljiti. Držiš se ob strani, ko drugi s polnimi pljuči uživajo življenje, slutnjo, da je lahko tvoj nemir le za kratek čas utišan, da bi kasneje planil še bolj vstajajoče.

In potem si želiš stran od te umazanije, proč od želje, ki te sili, da se udeležuješ tega življenja. Slutiš čistost, ki se dviga daleč čez vse zemeljsko. V tvoji zavesti se ti dvigajo ideali harmoni je, nadzemske lepote in moči. Da, drugi te imajo za sanjača, fantasta, dolgočasneža in te morda pomilujejo, ker si v njihovih očeh dosegel tako malo.

Notranji boj izstavi značilnosti notranjega spopadanja. Po Lazarusu (cit. Po Košir-Pečjak, 2002, 78) je spoprijemanje dinamičen proces, ki je odvisen bolj od konteksta kot od značaja osebnosti, ni nujno uspešno dejanje. Njegovi cilji so 1. zmanjšati škodljiv vpliv dejavnikov, 2. Tolerirati oz. se jim prilagoditi, 3. vzdrževati pozitivno samopodobo, 4. emocionalno ravnotežje in zadovoljive odnose z okoljem.

Besede kot Maja (videz), Ahrimanovo kraljestvo ( temne sile v starodavnem perzijskem sistemu), Setov svet (egipčanski bog teme in zla) in Satan (pol, ki nasprotuje božanskemu) simbolizirajo učinke v raklani zavesti. Kdor živi v svetu Maje, ne more doseči Nirvane. Kdor se podredi ahrimaničnemu načelu v sebi, ne more prinesti vase Svetlobe za razodetje. Kdor se prikloni Satanu v sebi, ne more v svojem lastnem bitju srečati Kristusa.

Ne moreš se odpovedati svojemu upanju v Boga, svojemu iskanju življenjske izpolnitve. V tebi vzplamti boj. Vedno znova te dohitevajo lastne želje, ki se jih niti ne zaveš, nenadoma in vedno znova., da se v osnovi ne razlikujejo od drugih, do katerih si pogosto čutil antipatijo ali celo zaničevanje. Ne, ljudi nočeš sovražiti, saj je to v nasprotju z tvojimi visokimi ideali. In vendar so ti rascepljeni občutki in občutenja ločenosti od običajnega sveta tisti, ki jih ni moč zanikati.

Iskanje nove duhovnosti je lahko mučno. Pri iskanju nove opore se vržeš na gore ezoterične literature, vskravaš izkušnje drugih in upaš, da boš s tem dobil odgovor na vprašanja. Z vseh strani te oblegajo cele vrste metod in nazorov, vadiš se v meditaciji, moliš in morda poskusiš z okultno-magičnimi vajami. Vendar se ta vrtajoči nemir ne umakne. Drži te ujetega kot z urokom, peha te v obup in melanholijo: v določenem trenutku pa veš: "Sovražim to življenje in vse , kar je z njim povezano." Je to ideal, ki ga želimo uresničiti? Mar niso vsi veliki duhovi zgodovine, govorili o vseobsegajoči ljubezni do Boga in ljudi? Se je moje lastno prizadevanje po ljubezni in življenjski izpolnitvi spremenilo v tako kačje gnezdo obupa, da čutiš odpor celo do samega sebe? 

"Brez mene ne morete ničesar" (Jezus). Iz lastne moči ne bi mogel uiti toku. Zavedajoč se lastne ne moči te nosi reka; čeprav se nemir v lastni notrajnosti noče utišati, si vendar mirnejši in spokojen v upanju, da pomoč mora priti. Najvišje točke zavesti ne dosežemo brez Boga. Duhovni plašč ti je dajal varnost pred nevero od zunaj. Ta popotni plašč, to pokrivalo si sam slečeš in začenjaš zares videti. Kar je bilo doslej zunaj, je sedaj znotraj.

Potrebna je brezpogojna predanost. Po svetu ne hodimo sami ampak s svetlobo. Še vedno si v svetu in še vedno si nisi prišel domov. V sebi in okoli sebe še vedno vidimo mnogo zla. Le v odrešenem stanju nam noben človek ne more več škodovati.

Pot nas pelje dalje skozi ta svet prav do svojega bistva, svojega izvora, ki je življenje. Prepoznaš vse, ki so hodili s teboj po tej poti ali pa so že dokonćno zaključili. Brezpogojno smo v realnosti vsakdana. Začudeni spoznamo svetlobo v sebi. Vidimo in sprejmemo, da so svet in bitja, taka kot so, z dobrim in slabim. V besedi in dejanju se čutimo odgovorne za življenje, ki se v ljubezni želi razodevati v nas.

Občutimo veselje, kot da smo skoraj doma. Nenadoma se nas dotakne čisto nova moč. Obstaja protitok, ki nas lahko pripelje v domač pristan, tok, ki nas ne veže na zemljo, ampak nas osvobaja. To je tok, ki v nasprotju z vpojnostjo materije in iz katerega izhaja božanska enost. To je moč, ki kliče, budi in prenavlja, usmerja in vodi izgubljeno dušo v njen prvotni dom, nebesa.

Kdor sprašuje po Bogu, poti in resnici, usmerja vprašanja najprej na svojo okolico, na druge ljudi, predvsem na avtoritete ali skupine in skupnosti, ki mu lahko odgovorijo na ta vprašanja. Mnogi, premnogi so upali in upajo na tak način dobiti zadovoljiv odgovor. Našli so ga in ga najdejo, vsaj začasnega, pri skupinah in religioznih skupnostih, ki so se jim morda priključili.

Nekateri pa občutijo, da ne zadošča živeti t.i. religiozno življenje in pri tem ostati takšen kot prej. Mnogokrat izzovejo mnenja o Bogu mnoge spore. To nam potrjuje celotna zgodovina vse do današnjih dni.. Mnogo prelivanja krvi človeštva je bilo zaradi religioznih ljudi, ki so vztrajali, da je njihova vera edino prava. Ne bi moglo biti tako, da so ti ljudje s svojim fanatizmom delovali pod vplivom neke onstranske moči? Kajti v vmesni sferi pokojnikov je še večja nevarnost zapeljevanja kot v materialni.

Na koncu 20. in v začetku 21. stoletja so mnoge naravno-religiozne skupnosti pokopale Boga pod množico teoloških pojmov in dogem. Dogme so se izrodile. Tako so nastala napačna dojemanja Boga, ki so vsakega iskalca zelo ovirala. Istočasno so ga ujela in podredila usodi, ki prav gotovo ni predvidena in pomeni vedno večjo odtujitev od božanskega.

Božja volja kot ljubezen ne izključuje naše volje. Včasih lahko izbiramo, včasih pa ne. Včasih so tisti, ki le mislijo, da so verni, prav toliko oddaljeni od Boga kot tisti, ki zanikajo njegov obstoj. Kdor resnično išče Boga, se mora dodobra izprašati o vseh togih pojmih in dogmah, prevzetih od drugih in jih natančno preveriti, ali so v soglasju z resničnostjo. Izostriti je treba svoj občutek (intuicijo) za resnico, predvsem od znotraj; naučiti se mora videti vzroke stvari, da lahko razkrinka privide in blodne zaznave ter se je zmožen obrniti k večnemu. Odvrnitev od dogme, od iluzije lahko pomeni nov začetek. Po odstranitvi iluzije bi lahko prodrli do prave božanske resničnosti. Obup in bolečina, osamljenost in velik nemir se neizogibno lotijo duše tistega, ki si drzne plavati proti toku prevladujočih stališč. Po Rilkeju bomo sčasoma vsi postali sestavni deli božjega telesa.   
Primer daoistične zavesti o nebu in zemlji: Lao Zi v Dao te Ying pravi:
Nekaj je prej kot Nebo in Zemlja,
iz kaosa nastalo,
samotno tiho, neskončno širno,
v samem sebi nespremenjeno,
v kroženju neizčrpno,
pramati vesoljstva bi mu lahko rekli,
Njegovega imena ne poznam.
Nerad ga imenujem Dao (Bog, smisel, čut – nem. Sinn),
In če naj ga označim, mu rečem Veliki. 

Aktualni primer iz filozofije prava: Takoj po razglasitvi epidemije in z njo policijske ure, ki je v bistvu latinska hora legalis, sta se dva pravnika na Ustavno sodišče Slovenije pritožila na to odločitev vlade. Pri tem je treba vedeti, da je v antiki veljala hora legalis kot redna večerna ura, ob kateri so  se zapirala  mestna vrata pred razbojniki, tatovi in drugimi nepridipravi. Zjutraj pa so se spet odprla za trgovce in druge meščane. V času srednjeveške pesmi Gaudeamus igitur (veselimo se, dokler smo mladi) je pomenila zdravo uro za študentski nočni počitek. Danes je to policijska ura, ki visi kot nočna mora nad 'nočnimi sovami', ki zaživijo, ko pade mrak. Za te je muka, za redoljubne 'jutranje ptice' je zdravilna.  Partnerja naj bi se dogovorila tudi za toleranco do te ure. Dolgoročno se privlačijo podobnosti in ne nasprotja. Mislim, da je Marcusejev paradoks tolerance v dvoumnosti izraza tollere, ki pomeni ukiniti, dvigniti.

Sedanja 'policijska ura' od 21h do 6h je upravičena. Seveda je razlika med upravičenostjo  - legitimnostjo in zakonitostjo – legalnostjo. Predpisana je za 'izredne razmere'. Tedaj velja epidemija za izredne razmere. Po črki zakona morda ne, po duhu pa spada. Montesquieu (1689-1755) je napisal Duh zakonov (L' Esprit des lois, 1748), kjer zastopa 'duh', kar pomeni smisel, ne pa samo črke zakonov kot formalistična pravna šola. Od tedaj naprej razlikujemo med formalno in materialno racionalnostjo v pravu. Na splošno velja, da pravna presoja potrebuje materialne dokaze. 
Ekološka kriza odpira pot do naravnega prava: T. im. človekove pravice predpostavljajo pravico vsakogar do življenja, kar je osnovna težnja k samoohranitvi oz. k preživetju. To je že naravno pravo. Obstaja sicer več konceptov naravnega prava. Velja, da je naravno pravo pred civilnim oz. državnim pravom. Naravno pravo zagovarja sonaravno sinergično oz. harmonično bivanje. 
Slovenija nima najmanjšo emisijo plinov. Pri tem Zakonu bi kazalo redefinirati vlogo naravnega prava. To  naj bi nas usmerjalo k uveljavljanju pravice do so-naravnega bivanja. Naravno pravo, ki zastopa le ohranjanje (kolikor toliko) čistega zunanjega okolja npr. z učinkovito reciklažo odpadkov, pozablja pa na naše nravne vrednote v duhu svetovnega etosa in ustvarjalne potenciale (vis vitalis) za skupno dobro, je enostransko parcialno. Naravno pravo izhaja iz človekovih naravnih in ne tehnološko umetnih potreb. Je uresničevanje cilja 'nazaj k naravi'. Švedska Greta Tuborg je kot Devica Orleanska, ki prebuja svet življenja (nem. Lebenswelt) iz kolonizacije in je kot Sofoklejeva Antigona, ki ozmerja današnjega Kreona, ker razume le črke, ne pa duha (starodavnih) zakonov. Opozarja na sramotna znamenja pohlepa po denarju, zaradi katerega bi moralo biti današnje odločevalce sram. Ophuls (2011) vidi rešitev v prihodnjih majhnih vaških skupnostih.
Človek v izrednih situacijah sam sebi dodeli dovoljenje, da pokaže nekaj, česar drugače ne bi. Pokaže altruizem, filantropijo, tudi sovraštvo, jezo ... Pokaže dele svoje osebnosti, ki so lahko sicer samo promili strukture osebnosti in ki so skriti, takrat pa se aktivirajo in živijo in realizi rajo. Izjema preverja pravilo. Če je teh izjem čez 20 % družba ni več sinhrona. Solidarni smo, kadar storimo več kot nam predpisuje država. V vojni sosedje naenkrat pokažejo znake destruktivnosti. Latentni psihopat ali sociopat neguje rasno, nacionalistično ali kako drugo sovraštvo začne na podlagi stigmatizacije realizirati svoje sanje o tem, koga je treba odstraniti. Že Andrić je opozarjal, da je preži vetje pogosto odvisno od prvega soseda ne glede na to, ali gre za rasizem, nacionalizem ali religijsko večvrednost. Če je psihopatski morilec, si v nevarnosti, da te ubije, če pa je latentni Gandi, ti bo podobno kot usmiljeni Samarijan pomagal.  
Pregovor pravi: pričakuj najboljše, a bodi pripravljen na najslabše. Ker smo ljudje nagnjeni k pesimizmu ali optimizmu prezremo drugo možnost. Pesimisti spregledujejo pozitivne možno sti, optimisti pa nevarnost nesreč. Poskušajmo kot realisti ohranjati ravnotežje med njimi. 
Meditacija na sonce: sedimo na obali in zremo v vzhajajoče sonce. Višje ko se vzpenja na nebo, bolj nam pošilja svoje tople in zlate žarke, ki kot preproga segajo do nas. Napotimo se po tej preprogi k njemu, dokler nas vseh ne prevzame. Skopamo se v njegovem obilju svetlobe in ko smo z njim ga zapustimo okrepljeni z njegovo energijo, ki jo nato oddajamo na vse okoli nas. 
Bloch je izhajal iz utopičnega upanja, Fromm iz produktivne ljubezni, Nietzsche iz afirmacij na obnebju biti. Po reakcijah na koronavirus gojimo do njega negativen odnos, vprašanje pa je, kako lahko strah pred njim transformiramo v vero, upanje in ljubezen. Ne rabimo maske za beg pred življenjem in svobodo, ampak za sprejem obeh.     
Poznamo t. im. Oetingerjevo molitev iz 18. stoletja: »Bog, daj mi sproščenost, da sprejmem stvari, ki jih ne morem spremeniti. Daj mi pogum, da spremenim stvari, ki jih lahko spreme nim. Daj mi modrost, da bom razlikoval med tem dvojim«. Predstavlja pogosti začetek vsakega sestanka skupin za samopomoč v programu anonimnih alkoholikov ali na duhovnih vajah.  Zanimivo je, da Marxova in Engelsova 11. teza o Feuerbachu (Marx, Engels, 1971, 359, 362) apelira samo na spreminjanje sveta. »Filozofi so svet samo interpretirali, gre pa za to, da ga spremenimo«. Kakršni smo, tako svet razumemo, ga interpretiramo  in tako tudi nanj delujemo. Sčasoma se je pokazalo, da z negacijami vplivamo na to, da obstoječe stanje dlje vztraja kot bi sicer. Velja ugotovitev, kakor zgoraj tako spodaj, zato je treba gledati navzgor k rešitvam in ne navzdol k problemom in konfliktom.  
Shakespeare je dejal: 'ves svet je oder in vsi možje in žene zgolj igralci'. A tudi kozmos je  oder, prostor, kjer se lahko igramo neskončne kreacije in igre življenja. In nekje obstaja nivo zavedanja, s katerega je še tako vzvišeno poslanstvo, reševanje planeta Zemlja, večen boj med dobrim in zlim, temo in svetlobo – samo naslednja drama in igra. 
Sedaj vemo, da se sprehajamo okrog z zaščitnimi maskami in da je naša igra na življenje na smrt. Po padcu Berlinskega zidu se je zdelo, da so padle tudi maske, ideologije in da je svet postal resničen, pregleden. Toda že Habermas je v času tranzicije ugotavljal pojav nove nepreglednosti, ki izhaja iz predsodkov, idolov, filtrov. Slednji so posploševanje, popačenje in poenostavljanje. Znanost je v takšen svet 'prestižnih bojev' (po Bourdieuju)  vpeta z (ne)izrečenim imperati vom pričakovanih rezultatov. 
V tem svetu smo prisotno neprisotni, ker smo izvorno doma v nebesih. Ker nas ljubezen vodi navzgor, ne smemo obupavati. Suzuki – mojster zen budizma je prevajal Swedenborga, krščanskega vizionarja in mistika iz 17. stoletja. Kjerkoli smo zdaj in tu, smo v nebesih hkrati z našimi predmeti. V globini velja 'eno in drugo'. Smo živi in mrtvi, v stanju mirovanja in gibanja, sprejemamo in spreminjamo, v boljšem in slabšem.   
Informacije vsak zase subjektivno omejuje, filtrira po posploševanjih, izbrisih in popačenjih. Radi posplošujemo iz nekaterih na vse primere, izbrišemo, česar nočemo vedeti in si popačimo t. j. ne razlikujemo, kar bi bilo potrebno za različne primere.
Koliko laže bi se nam bilo pogovarjati, če bi ljubili Boga in bližnjega »z vsem srcem, vso dušo in vsem mišljenjem« ((Mt 22,37; prim. Lk 10,27) in tako tudi bližnjega. Kako naj vas nagovorim, da bom dobil kak odgovor, da ne bi bili le tako, kakor mrtve duše, ki izgubljene tavajo po svetu in potem birokrati o njih in nas vodijo statistiko rastočih števil okuženih, zbolelih, mrtvih. Drugi val epidemije, za katero ne vemo, koliko jih bo še, spominja na svetovno bolečino (Schopenhauerjev Weltschmerzen) in na Nietzschejevega človeka kot 'bolno žival'. Pomladanski splošni karanteni po kratkem poletnem preludiju sledi jesenska. 
Hora legalis je lahko nočna mora hora mortalis – ura smrti. Smo sploh opazili, da je pomladansko zazelenelo listje že orumenelo, ovenelo in da odpada in da vsi svetniki morda ne naznanjajo veselega Martina. Toda Jezus ni zaman vinska trta in mi mladike in ni zaman spremenil vodo v vino v Kani Galilejski, ko ga je svatom zmanjkalo. Perzijski pesnik Rumi (12. stoletje) je dejal, da ne pijemo vina mi, ampak vino pije nas. To pomeni, da noben udeleženec svatbe in trezen in da nas Bog vabi, da naj zaplešemo z njim. Newman,  raziskovalec selitve duš, nam zagotavlja, da postane telo s starostjo sicer utrujeno, bolno, ne pa tudi duša. Ko telo pokopljejo v zemljo, duša poleti v nebo. Doživi lep sprejem na 'obsmrtnih doživetjih'. Nebes pa je neskončno, ni samo eno. Kakor se širi vesolje, se širi naša ljubezen. Kakršna je naša ljubezen, takšna nebesa smo si prislužili. Ne moremo vstopiti v nebesa, če nismo duhovno ozaveščeni. Nikoli ne smemo reči, da smo že na najboljšem koncu, ko ne bi moglo biti še kaj boljšega. 
Chiara Lubich (2002) predlaga kontinuum življenja v sedanjih trenutkih, Elizabeth Lukacsova predlaga, da naj pripnemo svoj življenjski voz na kako zvezdo. To je po eni strani aluzija na metodo coaching, po drugi strani pa na kozmično inteligenco, če vemo, da zvezde nastajajo in umirajo v jatah galaksij, kar nas pomirja v meditativna cosmic (oz. spiritual) music. Za Nietzscheja samo afirmativni odnosi pridejo na nebo večne biti. Za R. M. Rilkeja to pomeni, da nas težave prijazno oblikujejo. V daljni antiki je ljubeča prijaznost (ind. metta) sploh osnova vseh odnosov.                
Koliko energije vložimo v obtoževanje in nadzor drugih. Kdo dejansko smo, je vredno več od naših namišljenih potreb. Tedaj skušamo nadzorovati nekoga drugega. Kadar poslušamo strah, ne poslušamo svoje duše. Budnost, mir, olajšanje so melodije duše. Od strtosti do odprtosti, od padca do vzpona. Potrpežljivost pomeni polno pozornost v trenutku. Druge učiš to, kar sam najbolj potrebuješ. Ko se vzpenjaš nadomeščaš kronološki čas z angelskim petjem.  
Kakšni darovi nam bogatijo naše življenje? Lubich (2002) razmišlja in svetuje, kako v težavah in skrbeh vsakdanjega življenja najti samega sebe in odkriti načrt nad svojim življenjem. Sedanji trenutek je ključna prvina duhovnega življenja tako v krščanstvu kakor tudi v drugih verstvih. V nezadržnem toku časa se odkriva kot postanek, trenutek oddiha, pomoč... Lubichova skuša pomagati vsem, ki v težavah in skrbeh vsakdanjega življenja čutijo potrebo, da bi našli samega sebe ali odkrili načrt nad svojim življenjem. Tine Hribar piše še o daru biti, Eben in Tompkins (2015) pa še o darovih znanja, pomena, vizije, moči, pripadanja, veselja in upanja. Kakšne so naše izkušnje, kako razumeti te darove, kako jih živeti, razdajati? 

Perzijski pesnik in mistik Najmodin Kobra je dejal, da nikoli ne reci, da si prišel najvišje. Kolikor ljubezni premoreš, v takšna nebesa prideš. Obstaja še nešteto drugih čistejših nebes poleg tega, ki ga vidimo. V njih ne veljajo več naši zakoni. Zanje velja to, kar za druge religije, če se jim ne prilagodimo, so za nas nedostopne. Grollova piše, da smo tem bolj človeški, čim bolj se približamo Bogu, ker pridobimo več kozmične zavesti vseobjemajoče celote.   
Kot Eben (2015) tudi Steiner (2008) trdi, da višje svetove lahko spozna vsakdo, ki to želi. V vsakem človeku spijo sposobnosti, ki mu to omogočajo. Mistiki, gnostiki in teozofi so vedno govorili o duhovnem svetu, ki je zanje prisoten ravno tako kot tisti svet, ki ga lahko vidimo s fizičnimi očmi in otipamo s fizičnimi rokami. Kdor to posluša, mu tudi uspe. Ta in višji svet sta povezana, a se tudi razlikujeta oz. razlikujejo. Živimo v multiverzumu. Otroci se bolj zavedajo povezave nebes in zemlje. To spoznanje naj bi jih šole ohranjale. 
Grollova (2000) je kot Swedenborgova učenka povezala sodobno znanost in duhovnost. Na osnovi odlomkov iz Swedenborgovih del je povezala njegove duhovne uvide s stališči fizikov in filozofov kot so David Bohm, Fritjof Capra, Rupert Sheldrake in Albert Einstein. Grollova pokaže, da je Swedenborg odkrival poti od velikega k majhnemu, od zunanjosti do notranjosti, dokler ni odkril zrcala vesolja in sedež božanskega kot izvora resnice. 
Hardy (1979) je proučeval več kot 1.000 posameznikov, ki so doživeli duhovnost verskih izkušenj. Prepričan je, da so duhovne izkušnje resnične in da jih je le delno mogoče razložiti s obstoječimi znanstvenimi modeli.
Sinhronizacija je združenje naključnih dogodkov s pomenom. Niven (2003) je 100 skrivnosti sreče razdelil na sto poglavij. To, kar delamo, je treba delati najraje in najbolje. Verjemimo vase, a ne preveč, da se lahko še popravimo. Poslušajmo glasbo, zlasti meditativno.  Bodimo pozorni, morda to, kar želimo, že imamo. Morda premalo poudari, da sta za srečo potrebna dva. 101. Skrivnost je sreča potovanj v višje svetove. 
Ključ do alternativnega pogleda, da je vse v zavesti in zavest je v vsem, je dejstvo, da so vse naše izkušnje – vse naše zaznave, vtisi, sanje, misli in občutki – oblike, ki se pojavljajo v zavesti. Ko vidim drevo, se mi zdi, da vidim neposredno drevo samo. Toda znanost nas opozarja, da se dogaja nekaj povsem drugega. Svetloba, ki vstopa v oko sproža kemijske reakcije v mrežnici, ta pošilja elektrokemične impulze vzdolž živčnih vlaken v možgane. Le ti predelujejo tako prejete podatke in nato ustvarijo lastno podobo o tem, kaj je tam zunaj. Sledi občutek, kot da opazujem drevo. Toda kar dejansko doživljam ni drevo samo, temveč le podoba, ki se pojavi v zavesti. To velja za vse, kar doživljam. Vse, kar vemo, zaznavamo, ali si predstavljamo, vsaka barva, zvok, vtis, vsaka misel ali občutek je oblika (forma) v naši zavesti. Vse je oblika (in-formacija) v zavesti. 
Ali ima človekova zavest slepo pego? Nihče si ne želi, da bi mu kdo odvzel posest, in če se pojavi tudi najmanjši spor o meji njihove posesti, hitijo pobirat kamne in orožje. Pustijo pa, da drugi vpadajo v njihovo življenje in pri tem svoj krog povabljencev širijo še na tiste, ki ga bodo nekega dne posedovali. Nikogar ni, ki bi razdajal svoj denar: ko pa gre za življenje, ga vsakdo med nami razdaja drugim ljudem, in to številnim! Ljudje so skopušni s svojim bogastvom, ko pa gre za tratenje časa, so prav radodarni na edinem področju, kjer je častno biti skopušen. 
Zato bi rad nagovoril nekoga iz vrste starejših bratov, rekoč: “Vidim, da se približuješ zatonu človekovega življenja, približuješ se že stotemu letu ali še višji starosti; ozri se zdaj nazaj na svoje življenje. Pomisli, koliko časa ti je odvzel upnik, koliko časa ljubica, koliko časa pokrovitelj, koliko stranka, koliko časa si porabil za prepire s svojo ženo, koliko za kaznovanje sužnjev, koliko časa za tekanje po mestu zaradi raznih opravil; k temu dodaj še bolezni, ki so te doletele po lastni krivdi, in neizkoriščene ure, preživete v brezdelju: videl boš, da je število let veliko manjše, kot si izračunal. Spomni se, kolikokrat si imel jasno določen načrt, kako malo dni se je izteklo tako, kot si nameraval, kolikokrat si čas namenil sebi, kolikokrat je tvoj obraz imel naraven izraz, kolikokrat tvoj um ni podlegel strahu, kakšno delo si opravil v tako dolgem življenju, koliko ljudi ti je kratilo življenje, pa se sam sploh nisi zavedal, kaj si izgubljal, koliko časa ti je bilo odvzetega zaradi nesmiselne žalosti, neumnega veselja, trgajočih strasti, družabnih srečanj, kako malo časa je preostalo tebi. Razumel boš, da umiraš predčasno.”
Zakaj tako malo časa živimo zavestno? Živiš, kot da boš živel večno in nikoli ne pomisliš na svojo krhkost, ne opaziš pa niti, koliko časa je že preteklo; tratiš ure, kot da bi črpal iz prepolnega vodnjaka. Svoboda ustvarjanja; možnost izbire hoditi po poti Življenja ali smrti, po pozitivni ali negativni spirali zavesti. Z darom svobodne volje se lahko duša odloči, da prebiva na nivoju relativnosti (kjer sta relativno dobro in zlo v času in prostoru) ali na nivoju Absolutnosti (kjer je Dobro resničnost in zlo je neresničnost ter duša gleda Boga ‘iz oči v oči’ kot živo Resničnost). Svobodna volja pomeni, da duša lahko sprejme ali zavrne božji načrt, božje zakone in priložnost, da prebiva v zavesti ljubezni.

Ali so oblike zavesti kot filozofija, religija, umetnost v času koronakrize še tolažnice? Izhajajoč iz Boetijeve »tolažbe filozofije« in iz prepriča nja, da je filozofija v svojem bistvu in poslanstvu vselej philosophia perennis, se  sprašujem, v katerem pomenu je dandanes filozofija lahko še »tolažnica«. V našem času, ko se večji del filozofov usmerja v družbeno kritično mišljenje, se filozofija tolažnica marsikomu kaže zgolj kot ideologija neke z dejanskostjo sveta sprijaznjene in politično nemočne »nesrečne zavesti« – vendar je takšno stališče sámo ideološko, saj izhaja iz stališča, da je um »ujet« v (človeški) zgodovini. Toda tista globlja, »presežna« tolažba filozofije ni preprosto v izenačenju uma in dejanskosti, še manj v nekem fatalističnem sprijaznjenju s svetom, kakršen pač je, temveč je njena presežnost na poti duha, v iskanju smisla bivanja, tako duše kot polisa in slednjič tudi kozmosa. 

V bistvu se vsaka filozofija zadeva temo zavesti (gr. syneidesis, lat. in fr. conscience, angl. consciousness, nem. Bewusstsein).  Razlikujemo zavest časa, lastno zavest in interpretacijo zavesti drugih. Pri tem se obnavljajo različni pojmi kot so um, svoboda, pojem (lat. notio, angl. notion, nem. Begriff), spoznanje (gr. episteme, gnosis, fr. conscience), identiteta, protislovje. Geniji vedo, kdaj rabiti domišljijo, kdaj razum in kdaj oboje. 'Vem, da nič ne vem' (lat. docta ignorantia)  je izhodišče spraševanj philosophia perennis od Sokrata naprej. Že erotetika je veda o zastavlja nju vprašanj. Heidegger jih je zastavljal iz poslušanja biti, ki v Biti in času skuša tako kot drugi filozofemi 'zajeti svoj čas v mislih'.  

Vsa naša izkustva so proizvod naše zavesti, oblika, ki se pojavi v zavesti. Te mentalne oblike nimajo fizične osnove, pač pa so duhovne – snov zavesti (mindstuff). Zavest učinkuje, je aktivna, ko znotraj sebe ustvari neko podobo.

Baba Muktananda pravi: »Si ves svet. Si v vsem in vse je v tebi. Sonce, Luna in zvezde krožijo znotraj tebe«. Izjava povsem nasprotuje današnjemu svetovnemu nazoru, po katerem sem majhna pika v središču mojega sveta, okoli katere se vse obrača. Zanimivo naključje je, da je astronavt Armstrong l. 1969 pristal v puščavi Morja tišine na Luni.
Zavest je univerzalna kozmična, božanska ljubezen. Bi Slovenija rabila nov misijon? 
Vse (dez)informacije so nam dostopne, vendar jih nočemo, ker se bojimo soodgovornosti. 
Zakaj naj bi se učil latinščine, če je pa toliko živih jezikov?  
 
Težavno vprašanje o tem, kako bi iz mrtve materije lahko kdajkoli izšla zavest je sedaj postavljeno na glavo. Materija ne obstaja – razen te, ki se pojavi v zavesti. Vprašanje se sedaj glasi: Kako zavest privzame vse te kvalitete, ki jih izkušamo, vključno z materialno. Nanj odgovorimo prek direktnega zavedanja; s preusmeritvijo svetlobe zavesti na zavest samo in z opazovanjem značilnosti zavesti iz prve roke. To pot so izbrali številni veliki mistiki, jogiji, vidci, svetniki in modreci najrazličnejših kulturnih okolij skozi vso zgodovino človeštva.
Aštavakra Gita, zelo cenjen indijski tekst pojasnjuje: »Vesolje je bilo ustvarjeno v meni kot podoba, je prežeto z mano. Vesolje je porojeno iz mene, v meni obstaja in v meni premine«. Težko dojemljivo, dokler na zadevo ne pogledamo s stališča zavesti.
Patanjali meni, da Joga Sutre razlagajo svet kot čitta vriti, »modifikacije zavesti«. Na začetku je bil Logos (Heraklit). Logos pomeni beseda«, »misel, zakon, bistvo«. Za budiste je bilo na začetku je bilo duhovno bistvo, čitta.
To, kar v duhovnem življenju najbolj potrebujemo, je zavest.  Po Činmoju (2018, 23) razlikujemo med 1. Obetajočo, 2. Ranljivo, 3. Nezaupljivo, razdvojeno, 4. Raziskujočo, resnicoljubno in 5. Rodovitno zavest enosti, neomejenosti.  
Boetij je našel tolažbo za vernika v Bogu, ki je neskončno dober in srečen. De Botton (2001) je v svoja predavanja vključil tudi Boetija. Na samozavest in tolažbo vplivajo antične vrline: spoznaj samega sebe (in spoznal boš svet in Boga), ničesar preveč itd. De Botton je našel tolažbo za nepopolne, revne, ljudi s strtim srcem, nemočne, bolne, itd. 
Sobotni dialogi pri Zvezdani Mlakar duhovne poti osvetljujejo, ne morejo pa jih opraviti namesto nas. Gre za osebno neizogibnost izkušenj. Sprašujem se, ali nam ne gre dovolj slabo, da bi stopili na to pot. Večina najprej zboli ali pregori, potem se pa česa novega resno loti. Ve, da mora vztrajati, če noče poslabšanja zdravstvenega stanja. Ti tudi vedo, da jim ni treba imeti ničesar, da bi spoznali vse (Targ, 2020, Sarah, 2018, Gangaji, …), saj ne gre za stopnjo izobrazbe ali abstraktne pojmovne ravni, ki jo dosega tradicionalna metafizika. Kajti, ko utihne klepetavi um, ki ga budisti primerjajo s 'skakanjem opic po drevesu' spregovori Bog. Še več: jezik Boga kot ljubezni je tišina.    
Molitev Annie Bessant: 

O skrito življenje prisotno v vsakem atomu
O skrita luč sijoča v vsakem bitju
O skrita ljubezen objemajoča vse v Enosti
Naj vsakdo, ki se čuti eno s teboj, čuti eno tudi z vsemi drugimi.

Ob tem se spomnimo na Heraklitov fragment, po katerem je nevidna harmonija boljša kot vidna. V molitvi prosimo za višji namen oz. sporočilo smisla določene bolečine. Sami se odpiramo vedno novim spremembam, ki nas, tako verjamemo, vodijo navzgor.  
Živi mirno, saj spreminjanje samo osvobaja vsa trpeča bitja in jim prinaša radost (budistične sutre)
Lucija Mulej (2008) je prepričana, da je edina prava pot poštenje kot skladnost uma, duše in duha. To definira vse ostale poti, dosežemo energijsko ravnotežje. Živimo v multiverzumu. Zato lahko svet spreminjamo. V sebi vsakdo lahko začuti, kateri svet je zanj pravi in mu dovoli izkusiti srečo. To je stanje duha, človek pa ima izbiro in moč, da stanje duha spremeni.
Ravnjakovo (Ravnjak, 1993) ezoterično delo nam predstavlja pet esejev, ki analizirajo pshološka in filozofska vprašanja o zlu in človekovem nagonu po uničevanju kot človekove sence; 2. Skrito znanje Hermesa Trismegistosa -  psihoenergetski vidik posameznikove in družbene agresivnosti in destruktivnosti, 3. Parateater  - zgodovinske in teoretične osnove evropske ezoterike (kabala, hermetizem, gnosticizem), 4. Novi erotikon, drevo življenja in stvarjenje sveta (Skrito znanje Hermesa trismegistosa) - antropološki vidik gledališke umetnosti v nekaterih arhaičnih versko-magijskih obredih, predvsem egipščanskih in šamanskih ter primerjavo z moderno psihodramo (Parateater)- ezoterično seksologijo, spolnomagijske obrede iz evropskih in azijskih tradicij (levoroka tantra, taoistična spolna alkimija, čarovniške orgije …), homoseksualne prakse in spolne tabuje, jogisko-tantrično shemo čaker in kundalini energije (Novi erotikon)- prebujanje intuicije in vzpostavljanje stika z Višjim Jazom; notranji vodniki pri reinkarnacijski regresiji in reikiju; priklic Angela Varuha v Abramelinovi magiji 5. Spoznavanje Višjega jaza.  
3.7. Energije partnerstva
Avguštin in Anselm sta menila, da je najprej treba verjeti v odnose, da bi jih lahko  razumeli. Zelo težko je vzpostavljati poškodovano zaupanje. Gre tudi za umetnost voditi in biti voden.   
To je odvisno tudi od spoznanja nizkih in visokih vibracij? S premlevanjem starih tem, preigravanjem starih vzorcev, ostajamo nesproščeni. Določen dogodek sproži negativne spomine, obtoževanje drugih, izčrpavamo se v delu, ne moremo se znebiti starih navad,.. Pomaga zavedanje, razlikovanje dobrega in slabega, želja po izboljšanju, izpolnjevanje s pozitivnimi metodami.    
Nesrečni pari običajno uporabljajo nekatere oblike odnosnega plesa, ki vsebuje kombinacijo »zasledovanje – umik.« Čim bolj si eden od partnerjev prizadeva priti bliže, bolj se drugi umika; in bolj, ko se drugi umika, bolj si prvi partner prizadeva priti bliže. Kritičnost in obramba sta skupna vidika zasledovalnega dela plesa, zaničevanje in postavljanje zidov pa skupna vidika umikanja v tem plesu. Le tisti družbeni odnosi, ki so izvirno socialni, bodo preživeli štiri apokaliptične jezdece.

Tamara Laris ugotavlja: družine, zakoni in partnerske zveze danes bolj kot kdajkoli prej razpadajo kot po tekočem traku. Celo zanosne romance se na koncu izpojejo kot muhe enodnevnice. Romance so pogorišče idealnih zvez. Duhovno partnerstvo je možno prav zato, ker ima vsak spol drugačno duhovnost. 
Zukav (2011), ameriški duhovni učitelj, odgovarja na to vprašanje z lastnim primerom. Pristno duhovno partnerstvo je danes še bolj ogroženo kot nekdaj, ker posamezniki iščejo nekakšne psevdo poti. Lastniki korporacij ga ne potrebujejo. Medsebojni dialog zaradi zahtevnosti pogosto odpoveduje, čeprav je nujno potreben. Ne poznamo dovolj dobro suženjskega sistema, ki nastane tako, da nam na videz dovoljuje vse, razen lastne človečnosti. 
Zukav (2011) pravi: Po utrujajočih letih konfliktov in boja za premoč v intimnem razmerju s partnerko Lindo Francis sta nepričakovano odkrila pojem duhovnega partnerstva, ki ju je nepopisno izpolnil in osrečil. Ravno ta vikend praznujeta večna zaljubljenca visok jubilej nadvse uspešne intimne zveze, ki ga bosta zagotovo obeležila na primeren način.
Zukav (2011) razodeva globoko novo dinamiko odnosov, ki nam omogoča doseči lasten polni potencial in ustvarjati pristno moč za izpolnjevanje smiselnega in radostnega življenja, ki nas vse navdihuje. Duhovna partnerstva niso namenjena zgolj poročenim parom, temveč lahko nastanejo kjer koli, kjer se dva ali več posameznikov odloči vstopiti v enakovreden odnos z namenom duhovnega razvoja.
Zukav (2011) podaja veliko nazornih zgledov in praktičnega vodstva, vključno s specifičnimi smernicami, nas opolnomoči in nam omogoča raziskovati lastna čustva, namere, izbire in intuicijo ter jih uporabiti za ustvarjanje globoke duhovne rasti. Svet se spreminja tako zunaj kot znotraj nas, duhovno partnerstvo pa nam nudi zemljevid te spremembe.
Zukav (2011) meni, da  nov in presenetljiv svet od vsakogar zahteva, da odkriva vire ljubezni ter jih neguje in da odkriva notranje vire vsega, kar mu preprečuje ljubiti (strahove), ter te strahove ozdravi. Naša evolucija je ubrala novo pot in naši odnosi se na nepričakovane in dramatične načine spreminjajo. Zanjo uporabljamo domišljijo, nanjo usmerjamo pozitivne predstave, v njej oblikujemo ljubeče zaznave. 
Pojem duhovnega partnerstva deluje sveže in neobremenjeno. Velja pa opozoriti, da morata biti partnerja v takšni zvezi zreli in odgovorni osebnosti. Poleg tega se morata ves čas zaveda ti, da sta skupaj (če je temu tako) predvsem zato, da si pomagata na duhovni poti in skupaj premagujeta prestrašene dele osebnosti, ki se pogosto kažejo kot številni negativni občutki in čustva: strah, žalost, depresija, ljubosumje, posesivnost, nasilje, samovšečnost... 

Prav slednja naloga se po mojem mnenju nahaja v ospredju duhovne zveze dveh ljudi (hetero seksualne ali homoseksualne), kar pa še ne pomeni, da je spolnost potisnjena na obrobje razmerja. Radosti spolnega življenja se tako le transformirajo z biološke ravni (živalska plat) in emocionalne (človeški seks) v duhovno ali božansko sfero, kar je dragocena značilnost samouresničenih ljubimcev.
Pogosta napaka v intimnih odnosih je, da tako žene kot možje skušajo v zakonski zvezi (ali celo že pred njo) po primarnemu vzgibu spreminjati svojo ženo ali moža po lastnem modelu-kalupu. To je jalovo početje. Spreminjanje moža po modelu žene in žene po modelu moža prizadeti partner občuti kot manipulacije, ki v njem vzbujajo odpor in kljubovanje. S tem poglabljata krizo zaupanja in utrjujeta prepričanje, da eden za drugega nista primerna. Dejansko pa ni primerno takšno nadaljevanje prisilne vzgoje iz otroštva, ki vodi v agresivno, čustveno oz. psihosocialno izsiljevanje v odrasli dobi. Šele tedaj, ko se mož in žena sprejmeta takšna kot sta brez zahteve, da bi se spremenila, se počutita ljubljena in sprejetega. Šele tedaj se lahko odpreta osebni preobrazbi ko se zanjo sama odločita. Takšno vzgojo imenuje papež Frančišek (2018) spremljanje drug drugega.   
Le tedaj, ko smo duhovno pripravljeni na učenje, v njem vidimo smisel. Če nismo, rabimo duhovno partnerstvo (Zukav, 2011). Ožje vprašanje je, ali imamo dober stik, ki nam omogoča končni uspeh, ali pa moramo začenjati od začetka kot Sizif, ki se mu cilji vedno znova odmikajo zaradi pomanjkanja dobrega stika s sogovornikom, ker se mu ogromna skala njegovih naporov z gore znanja zvali nazaj v dolino nevednosti. 
Preglednica : Običajno partnerstvo                                           duhovno partnerstvo

Prikrivanje neljubih dogodkov	Povedati to, kar je najtežje	
Ohranjanje obstoječih odnosov	Namen je obojestranska duhovna rast	
Pridobitna moč	Pristna moč	
Akumulacija prestrašenih izkušenj 	Radost zavestnega soustvarjanja	
Zasvojenosti	Pogum za tveganja	
Petčutno zaznavanje	Veččutno zaznavanje	
Egocentrizem	Sočutje in pomoč drugim 	
Praznina	Smisel življenja	
Parcialni	Celostni interesi	
 
Značilnosti (ne)sporazumov v ljubezenskih odnosih
Vključevanje jaz in ti – jaz sem O.K, ti si O.K.	Podrejanje otroškega jaza starševskemu (Berne po TA) oz. nezrelost	
ženska spoštuje moškega, moški ljubi žensko – Eggerichs	Nespoštovanje in ignoranca z obeh strani 
Jaz nisem O.K., ti nisi O.K.	
Skupne in različne dejavnosti	Neskladnost telesnih govoric, 	
Uravnotežena bližina in distanca, desna in leva polovica možganov	Nadomeščanje z iluzijo bližine	
Ponižna samozavest in uvidevnost v svoje samoomejitve in omejitve partnrja	Pristranost in prevzetnost (J. Austine)	
Empatičnost in sistematičnost	Zamere s separatnim modelom – ločenost od mize in postelje	
Hoditi za nekom, z nekom in pred nekom kot
Jezus, samokontrola 	Prevladovanje zunanje kontrole pomeni odločati v imenu drugega	
Ustreznost vsebine in forme v komunikaciji	Forma ne ustreza vsebini – previsok glas, neustrezne beside, zamenjevanje teme	
Dobra, medsebojna komunikacija	Slaba, enosmerna, dogmatična komunikacija 	
Zukav - duhovno partnerstvo	Partikularistični interesi	
Prevladuje afirmativni odnos do življenja	Prevladovanje zanikanja realnosti oz. življenja	

Verjamem v medgeneracijski stik, ker od vnukov nekaj dobivam, drugo pa jim dajem. V odnosih je beseda srebro, molk je zlato (fr. la parole est d'argent et le silence est d' or). Še od rimskih časov vedno velja, da je treba dvakrat premisliti preden kaj povemo. Vendar pa preveč ljudi verjame le v lastne besede. Morda nočemo videti tega, kar se nam daje, kar nam je podarjeno, da bi bili za to hvaležni. 
Po Bilbanovi (2019) se redkokdaj zavedamo pomenov besed, ki jih uporabljamo. Zato nam jih sama razlaga čim bolj preprosto. V knjigo je vključenih 25 različnih besed iz vsakdanjega življenja pri čemer je vsaka beseda razložena v svojem poglavju. Izbrane besede je treba postaviti v svoje zgodbe in jih povezati z drugimi besedami. Tako zgodbe dopolnjujejo odgovore na vprašanje, kaj sploh je strah, ljubezen, odločitev, smisel ali mikrob.  Ker jih razumemo zelo različno, to vodi do nepotrebnih nesporazumov. Bilbanova je izbrala tiste besede, ki se nam zdijo najbolj zanimive, pomembne ali pa nerazumljive. Še vedno bo precej besed, ki jih lahko bralci premišljujemo z različnih vidikov, postavljenih na glavo. Na koncu poglavij predlaga še druge knjige in filme, ki jih velja prebrati in videti.      
Veliko parov je pred dilemo, ali želijo razdreti običajno partnerstvo ali razvijati duhovno. Kako vemo, ali dober stik imamo ali ga nimamo, kako ga vzpostavimo, če se nam izmakne? Kaj pa sploh je, če je že tako pomemben? Gre za startno pozicijo zaupanja, za pogovor dveh ali več oseb in za sledenje enega za drugim. Ali učitelji spremljamo učenčeva fiziološka stanja, da bi si pridobili njegovo psihološko spremstvo, se mu pustimo voditi, da bi ga vodili, ali mu zaupamo, da bi bili vredni zaupanja učencev. Kdaj in kako upoštevamo zlato pravilo?
Svojo multifunkcionalnost posameznik lahko izvaja že reaktivno ali pa s pomočjo poslanstva. Pri tem komunicira z različnimi partnerji. Ni neposrednega prenosa izkušenj z enega na druge ga. Vsak naš nov partner je prvi. Partner nam pomaga odložiti breme iz otroštva, obrambnih mehanizmov in še česa. Domišljijo spodbuja tudi imago terapija. Pri tej terapiji se nič ne svetuje, ampak se omogoči, da vsak sliši sam sebe. V nove odnose vnašamo prejšnja pričakovanja, s katerimi preigravamo razočaranja. Zato ne pustimo, da raste. Imago terapija podobno kot mediacija omogoča, da se dva čim bolj neboleče razideta. 
Pokrajine domišljije so dvojni zemljevidi krajin, tako zemljepisni kot mentalni. Bivanje v domačem okolju nam omogoča varno iskanje pomenov okolja. Kam vse bi lahko prepotovali, si ogledali, spravili v shrambe spomina?
V Hicksini knjigi 'Prosite, dano vam je', je eno izmed najmočnejših naukov. Sporočila, ki jih Abraham, skupina modrih neutelešenih bitij, ob sodelovanju Esther in Jerryja Hicksa nas  ganejo. Vabi nas k povezanosti z izvorno energijo v razumljivem jeziku. Ponujajo nam načrt za razumevanje in izpolnitev lastne usode. Dovolite energiji, ki je v knjigi, da prodre skozi vsak upor, ki ga lahko oddaja vaše telo/razum, in naj izžareva energijo, ki je brez oblike in meja, kar pogosto imenujemo duša, a Abraham bi ji rekli vaša vibracijska povezava z izvorom. Ko se s pomočjo knjige uskladite z Energijo miru in ljubezni, pridete do moči izvora, da lahko uresničite svoje želje, prikličete Dobro-Bit, pritegnete bogastvo tja kjer je prej bilo pomanjkanje ter imate dostop do božanskega vodstva prek pravih ljudi in situacij. Tako deluje izvor in kar izvira, to zmoremo tudi mi. To je podobno Kojčevi pra-sili. 

Ko spremenite pogled na stvari, se stvari, ki jih gledate, spremenijo. Videli boste in izkusili popolnoma nov svet, kako se spreminja pred vašimi očmi. Svet je ustvarila izvorna energija, nas ponovno poveže v radosti Dobro-Biti.
Guy Finley predlaga rešitev in nakazuje praktične ukrepe, s katerimi lahko prav vsakdo pripomore k reševanju meddržavnih sporov, svetovne lakote, problema nasilja in vsesplošnega nezadovoljstva. Ko v svojem življenju dosežemo višji nivo, s tem namreč posledično pomagamo dvigovati nivo celotne svetovne skupnosti. Ponuja pet možnih načinov:
1. Olajšajte nekomu življenje, četudi morate zato včasih malce potrpeti.
2. Ne krivite sebe in drugih za svoja pričakovanja, ki se niso izpolnila.
3. Utišajte glas v sebi, ki se želi pritoževati nad čimerkoli.
4. Ko hočete nekaj na vsak način in zelo hitro doseči, ne poskušajte brezglavo. Delajte počasi in sami določite hitrost.
5. V težkih trenutkih se ne smilite sami sebi - izkoristite takšne trenutke za nov začetek.
Velika skrivnost se skriva v srcu vsakega človeka je, da ima vsak od nas moč, da spremeni svet. Vsak človek se rodi z nekakšno stopnjujočo se svetlobo v sebi. Lahko rečemo, da gre za moč višje zavesti, ki nas s svojo modrostjo nauči razlikovati med koristnim in škodljivim; nauči nas intuitivno zaznavati razliko med vsem, kar je dobro in resnično oziroma kar je slabo in uničujoče.
Ko nam uspe aktivirati višje frekvence spoznavamo resnico, da na vsem svetu ni sile, ki bi nam lahko škodila. Moč naše zavesti je bistveno močnejša od uničevalnih sil. Strah, stres, jeza, obžalovanje in nejevoljnost nimajo nobenega vpliva na naše srce in misli, zato lahko svobodno počnemo tisto, kar je prav, v čemer uživamo in kadarkoli sami hočemo – ne glede na okoliščine. »Čudovita ideja, ampak kako lahko moja višja zavest pomaga spremeniti svet?« Odgovor je kratek: »Vse!«. Pomislite, na žarek svetlobe nekje v vesolju. Prav ta žarek je del vse »vesoljne svetlobe«. Da je svetloba večna in nerazdružljiva celota se strinjajo antični filozofi, avtorji antičnih pripovedk, sodobni kvantni fiziki in tudi naša zdrava pamet.
Zdaj pa pomislite na delec teme nekje v vesolju. Prav ta delec je del vse »vesoljne teme«. Je temačen občutek sovraštva ali jeze v Evropi drugačen kot v Ameriki? Ne, oba občutka izhajata z istega temačnega polja. 

Vsem, ki bi radi spremenili svet ponujamo molitev matere Tereze. povzemamo naslednjo misel: Če delec svetlobe prinesemo v katerokoli temačno okolje, bo le-to vsekakor postalo svetlejše. Vsak, še tako majhen žarek svetlobe pripomore k osvetljevanju temnega dela vesolja. Ne zavračajte vsega negativnega, ampak ga prekvasite v sebi. Ko se odločimo, da bomo v vsakdanjem življenju sledili luči življenja, se naše dojemanje vsega okrog nas spremeni na bolje. Verjeti jem treba, da napor za izboljšave prinese rezultate. Prim tem je potrebno biti vztrajen in potrpežljiv. Vsakič, ko rečemo na primer: »Jezen sem,« ali pa: »Pod velikim stresom sem,« dejansko aktiviramo ta uničevalna občutja jeze in stresa v sebi. Damo jim prostor in dovoljenje, da se naselijo v naše telo in duha. Sami zato postanemo pooseb ljanje takšnih negativnih stanj. Postopno začutimo boleče spremembe na sebi. 
Kadar koli se poistovetimo z negativnim stanjem našega duha, nezavedno spodbujamo uničujo če sile, ki so sicer tudi del »naše realnosti«. Ko pa prenehamo proizvajati »gnojilo« za semena negativnih občutij, le-ta ne bodo vzklila in vzcvetela. Za rast je potrebna hrana. To pa je kruh in božja beseda. Naše telo, naš duh, naše misli ne smejo biti več gojišče slabih misli in občutij, ki zamorijo dobro rast.
Nov pojav postane splošno sprejet, ko določena masa  preseže polovico. Tedaj pride v kolektivno nadzavest. Gre skozi srca in um vsake osebe na planetu. Sami bomo odprli vrata še za druge in jim razložili, kaj se dogaja in na kaj naj bodo pozorni. Bodimo učitelji. Potrebno je naše zavedanje, da se prav zdaj na planetu energija raste na višjo frekvenco. Morda bomo praznovali dan Nove Zemlje.   
Polnost božjega razodetja v Jezusu Kristusu preobrazi vse dotedanje izkušnje Božjega nagovora človeka in postavi temelj novemu upanju. Med spisi Nove zaveze pa razţresenost upanja ni nikjer tako poudarjena kot pri Pavlu. Da bi lažje razumeli pomen upanja vživeti religioznosti prvih kristjanov, si zato velja pobliže ogledati Pavlova pisma, še zlasti prvo pismo Tesaloničanov, ki je krono-loško najstarejši spis Nove zaveze.
 
To pismo je Pavel napisal po vsej verjetnosti pozimi leta 50/51 za skupnost prvih kristjanov v Tesaloniki. V njem lahko razberemo poglavitne karakteristike krščanske eksistence. Kako so Tesaloničani postali kristjani? Sprejeli so besedo, ki jim jo je oznanjal Pavel, »ne kot človeško besedo, ampak, kar resnično je, kot Božjo besedo« (1 Tes 2, 13). Sprejetje besede pa pomeni dejanje zaupanja oz. vere v to besedo. Postati kristjan pomeni radikalno spremembo razume vanja sebe in sveta oz. s tem povezanega povsem novega načina življenja. Razumevanja ni moč ločiti od življenja, temveč ga je potrebno razumeti kot njegov temeljni modus.

Tema, ki jo razvijata Gerjolj (2006) (npr. Mojzesova pot od izgubljenega sina do narodnega voditelja) in Grun je, kako naj bi postali podobni svetopisemskim osebam, ki so v različnih situacijah učile zrelosti.

Dovolj je, da smo dejavni že malo, toliko, kolikor zmoremo. In potem se še sami, v tišini, podamo med osebe Svetega pisma in med njimi poiskali tiste, ki nas navdušujejo, ki nam govorijo, ki se jim čutimo podobni v hrepenenju in iskanju, v življenjski zgodbi, v teži, v upanju, v iskanju Boga, v iskanju naše lastne zgodbe v Njegovem pogledu. K tistim, ki nam lahko pomagajo odkriti, kdo zares smo, kdo hočemo postati, za kaj smo bili ustvarjeni. Odkriti je treba darove, ki jih prejemamo in poti darovanja tistim, ki jih potrebujejo. Vsak od nas je skušal v tišini zapeti svojo hvalnico nekomu, ki ga pozna iz Svetega pisma, a ob tem pa smo se zavedali tudi, da pojemo pesem svojega lastnega hrepenenja. ‘Gospod, kaj hočeš, da storim? Gospod, kdo v resnici sem? Če odkrijem, kdo v resnici sem, kdo sem pred Teboj, potem sem odkril pot svoje polnosti, pot svoje sreče, pot resničnega bogastva, pot do tistega bogastva, ki ima moč, da me osreči.’ 

Star judovski pregovor pravi: ‘Kdor reši enega samega človeka, reši ves svet.’ Že malo je dovolj. Toliko, kolikor zmorem. Nisem poklican(a), da bi bil(a) Pavel, ali Magdalena, ali Peter, ali Jakob, ali Mojzes, ali Ana, ali Marija, ali Jezus Kristus, a kljub temu lahko posnemam Kristusa.    

Ko se v naši notranjosti vname boj med svetlobo (Božjega sveta) in temo. Na tem ključnem mestu, na križišču kandidatove poti, ki vodi bodisi k vstajenju ali k padcu, se oglasi najtišji glas, ki šepeče: O duša, če premoreš resnično (spo)znanje, boš razumela, da si v sorodu s Stvarnikom. To te bo navdalo s pravo srečo. Če pa tega znanja nimaš, misliš, da pripadaš 'brezvrednim stvarem' in se boš nanje tudi usmerila. Zato boš izpostavljena premnogemu trpljenju in boli. Z vso močjo se zatorej usmeri na pridobivanje znanja. (…)

Bol nastane zato, ker duša priteguje spremenljive, nasprotujoče si stvari. Duša je srečna, če
priteguje harmonične in večne reči. Če želiš torej biti srečna, o duša, zapusti svet nasprotij
in medsebojnih konfliktov in stopi v svet večnosti in stanovitnosti. (…). Če se povežeš s svojim bistvom, o duša, boš pridobila svetlobo in z očmi duha boš prepoznala resnično delovanje. Če pa se usmeriš stran od bistva in se povežeš s čuti, boš izgubila svetlobo umevanja. Obkrožila se boš s temo in izgubila svoj notranji vid. Zaradi slepila in teme se boš prepustila čutom. (Hermes Trismegist, Svarilo duši). Učimo se čedalje večje budnosti, čuječnosti ne le za dogodke izven sebe, ampak tudi v sebi.  Le  z očmi duha zmore duša ločiti, kaj ji daje svetlobo in kaj ne. 

Zdaj vem, da je spiritualna muzika za globoko sprostitev, razvijanje super-spomina v alfa stanju, deblokade travme, razvija vse potenciale nadgradnja za vse moje hoje po naravi, v pogorje, Šmarno goro, skoraj vsak dan čez Rožnik. Prinaša pozitivno energijo, vodi v alfa stanje, spodbuja višje frekvence.  Nikjer človeka, le tihi, nevidni premični opazovalec je v gorah in dolinah, po travnikih in gozdovih, ob rekah in morjih, ure in ure, dneve in dneve. 
S potiskanjem partnerja v odtujeno osamo pogojujemo pasivno agresivno odzivanje le-tega, saj  nemoč, ko nisi (u)slišan in se ti ne prisluhne sčasoma povzroča jezo. S  tem kompletom težkih emocij ne moremo pričakovati, da bomo živeli v skladnem in zdravem odnosu. 
Pogovarjajte se, ljubite sebe in eden drugega, izkazujte si pozornost in zaupanje. Stroukiranje je spodbuja vedenje, ki ga predvideva. Če otrok ne more priti drugače do odziva, kot da ga ''izsili'' od prezaposlenega ali nezainteresiranega starša. To je zanj sporočilo, da je negativni strouk edino, kar lahko dobi. 

Claude Steiner (1974) meni, da nam starši posredujejo pet zapovedi z namenom, da bi nas lažje kontrolirali in nas naučili, da je količina stroukov omejena. Tako si pridobijo monopolni položaj:
1.  ne daj strouka drugemu (manj bom vreden, če pohvalim drugega);
2.  ne prosi za strouk, ko ga potrebuješ;
3.  ne sprejmi strouka, ko ga dobiš, kar je znano kot »ne zna sprejeti komplimenta'';
4.  ne zavrni strouka, ki ga nočeš ali ne potrebuješ (npr. uspešna manekenka sprejme komplimente za lepoto, hkrati pa si želi, da bi ji kdo dal strouk za njeno inteligenco);
5. ne daj strouka samemu sebi (raje samega sebe kritiziraj ali pa ga pričakuj od drugih).

Očitno je, da se osebe z nizko samopodobo in samozavestjo počutijo pogosteje negativno stigmatizirane, ignorirane in stroukirane (priznane) kot tiste z visoko. To je maligna spirala. Satan napada najbolj ranjene in ranljive in v tisti točki, kjer nas najbolj boli. Otrok je bil nekdaj tisti, ki ni imel pravice govoriti, danes pa so to reveži.
Alternativna medicina (komplementarna, nekonvencionalna) je množičen pojav v zahodnem svetu in človeku ponuja celostno (holistično) zdravje. Mednjo spadata tudi kitajski obliki zdravljenja akupunktura in akupresura. V čem se alternativna medicina razlikuje od konvencionalne, klasične, uradne? Od kod črpa znanje in moč za svojo (ne)učinkovitost? V kakšnem odnosu je do Jezusa Kristusa? Vse to in še več na seminarju.
Mreženje teh točk in kanalov daje zemlji eterično strukturo prav tako kot človeku.  Prav tako kot se po našem telesu pretaka kri, se po zemlji reke, morja in oceani. Tako kot diha človek, diha tudi zemlja. In tako kot ima človek sedem čaker, jih ima tudi zemlja (1. čakra: Grand Canyon, 2. čakra: Machu Pichu, 3. čakra: Urulu, 4. čakra: Glastonbury Tor, 5. čakra: Piramide v Gizi, 6. čakra: Gora Fuji, 7. čakra: Gora Kailash).
Etika, pravna država in svoboda se pri Simonitiju (2019) nenehno ponavljajo  v različnih povezavah. Že uvodoma ugotavlja, da »pri nas ne deluje demokracija, ne deluje pravna država in tudi sprava ne." Simoniti kritizira obstoječo oblast/državo in zagovarja demokracijo v imenu svobode, ki je "največji dosežek zahodne civilizacije, ki se je razvila iz grško-rimske in ne judovsko-krščanske tradicije."  Za nas je demokracija pomembna kot metoda spozna vanja sebe oz. zla, ki smo si ga zasejali med seboj med drugo svetovno vojno in po njej. Vendar ni zlo tisto, "ki vnaša razkol med Slovence, temveč razkol med nami poglablja vsakokratni upor proti zlu", katerega posledice doslej niso minile.
Simonitti trdi: brez demokracije bo zlo znova sprožilo nasilje med državami in znotraj njih. Zlo bi pokopalo tudi demokracijo kot sistem, ki preprečuje reševanje nakopičenih nesoglasij z nasiljem. To bi pomenilo konec že tako krhkega upanja v spravo, za katero tudi v razmeroma mirnih časih manjka ključni pogoj. Ni se namreč mogoče "spraviti glede preteklosti, če nismo spravljeni glede sedanjosti. Ni mogoče doseči enotnega pogleda na zločine, ki so se dogajali pred pol stoletja in več, če ne znamo opraviti s sedanjimi vsemi vrstami kaznivih dejanj." In še: "Slovenski razkol, ki se kaže kot slabo življenje tukaj in zdaj, je tudi posledica boja dveh nezdružljivih etičnih sistemov … in slabe demokracije. Vse veje oblasti, ki tako rekoč od začetka blokirajo pravno državo, brez katere ni demokracije, v resnici ustvarjajo latentno državljansko vojno. Vzrok in posledica sta v resnici ravno obratna, kakor sebe in nas stalno prepričujejo politične elite v Sloveniji: vzrok je načrtno zatiranje demokracije, posledica je vzgoja za državljansko vojno."
Slovenija, demokratično in pravno šibka država, se mora zavedati, da bo tako kot druge male in nove države izginila, "če propade demokratični projekt EU in z njim sedanji mednarodni red." Na ozemlju današnje Slovenije se je namreč v 20. stoletju pred EU zamenjalo 6  držav nih in političnih oblasti. Javnost, civilna družba, mediji in intelektualci, itd. morajo oblast nadzirati, ker se ta sama ne zmore. Za polobsedno stanje sta najbolj odgovorni zakonodajna in izvršna veja oblasti, "ki od nastanka Slovenije stopnjujeta blokado pravosodja, ki je nujno za demokracijo". Prav demokracija in sprava pa sta "politični proces, zaradi katerega ima naša država sploh smisel, da obstaja".
Sprava je ena izmed najbolj nevralgičnih točk v Simonitijevih razmišljanjih. Tudi evropska sprava "ni pragmatizem zmagovalcev druge svetovne vojne, temveč temelji na demokraciji ali. t. i. zahodni svobodi". Ta izhaja iz izkušnje, da monoteizmi in monizmi ne morejo mirno soobstajati. Ti so povzročili dve svetovni vojni in se nadaljevali še v hladni vojni. Prvi – judovstvo, krščanstvo, islam – predpostavljajo enost Boga, drugi – komunizem, fašizem, nacizem – pa enost ideje, "kar je v bistvu eno in isto. Oboji so zaprti etični sistemi, za katere je vse obvladljivo in razložljivo znotraj enega sistema idej, o katerem ni dovoljeno razprav ljati. Monizmi 20. stoletja so brezbožni otroci evropskega klerikaliziranega vojujočega se krščanstva. Nista pa toliko evropska desnica in levica rodili komunizem, fašizem in nacizem."
Ko Iztok Simoniti omenja evropsko svobodo-demokracijo ju opisuje kot sopomenki. Zanj sta vrednota vrednot "najnižji in najvišji skupni imenovalec življenja različnih kultur, jezikov, prepričanj, veroizpovedi. Ta svoboda je največja iznajdba zahodne civilizacije in po njej se razlikuje od vseh drugih civilizacij."
Na koncu ima Krst pri Savici s podnaslovom Komentar k zgodovini Slovencev in Slovenije. Simoniti v tej razlagi Prešernovega epa polemizira s prešernoslovci (sam se mednje ne prišteva, prej med politologe), ki načelno izhajajo iz ene ali druge – judovsko-krščanske oz. grško-rimske etične tradicije Zahoda. Razlage vodijo do različnih sklepov. Simonitija zanima zgolj Prešeren sam. "On vodi junake načrtno, zbrano, umetelno in paradigmatično v pogubo – popoln zlom; junaki nimajo svoje volje." Med vsemi razlagami so preživetveno pomembne tiste, s katerimi se avtor naveže na ugotovitve o monoteizmu in monizmu v esejih v prvem delu knjige, ki "prepoznavajo historično zlo, ki trajno vnaša razdor – latentno ali aktivno državljansko vojno".
Manca Košir (2018) »Skozme tečejo pretekli časi in prihodnji, ko spim po samostanih in bedim na samotnih poteh, poslušam zvonjenje cerkvenih zvonov in sanjam sanje mrtvih. Prebodena z jeklenim žarkom se zemlje komaj dotikam ali pa gazim po njej do kolen. Oboje je cesta iste Domovine.«
Pogosto se prehitro predamo, čeprav bi lahko že z majhno spremembo pristopa na videz nepremostljivo oviro preobrnili v življenjsko priložnost. Zato nam Holiday predstavi načela filozofije stoikov, ki jih lahko uporabimo v vsaki situaciji, ter pokaže, da nam to, kar kot ovira stoji na naši poti, hkrati ponuja nove, pogosto boljše možnosti.
Če ste pod pritiskom, je morda čas, da se oborožite s pogumom. Če se zaradi izpeljave projekta v zastavljenem roku znajdete v časovni stiski, je pred vami priložnost, da pokažete svojo zavzetost. Če neka blagovna znamka med ljudmi vzbuja kontroverzne odzive, s tem po mnenju Ryana Holidaya (2014, 2017) kaže tudi potencial, da si pribori publiciteto in prepoznavnost.
Ker nas stoicizem vabi, da stvari vidimo takšne, kakršne so, ga lahko uporabimo pri spoprijemanju s katerokoli težavo. Učinkovitost te več kot dva tisoč let stare metode so dokazali že na mnogih področjih – od Odiseja, ki je moral premagati navidezno nepremostljive ovire, da bi se po desetletju tavanja in preizkušenj vrnil domov k ženi, do izzivov pri oblikovanju prvih iPhonov, ki so bili povsem drugačni od obstoječih mobilnih telefonov. Filozofija stoikov nam lahko vselej pomaga do boljšega obvladovanja okolja.
»Razum obrača in preuravnava vse, kar ga ovira pri delu, na boljše; tako postane iz tega, kar je bilo delovanju v oviro, naravnost spodbuda, in kar je pot zapiralo, jo odpira.« (Dnevnik cesarja Marka Avrelija)
V Avrelijevih besedah se skriva umetnost, znana kot postavljanje ovir na glavo. Ukrepanje z »vzvratno klavzulo« pomeni, da vedno najdemo izhod ali drugo pot, po kateri pridemo tja, kamor moramo priti. Tako so zastoji ali težave vedno pričakovani, nikoli pa trajni. Poskrbeti moramo, da nas to, kar nas ovira, lahko tudi opolnomoči.
Zakon privlačnosti deluje optimalno na osnovi višjih frekvenc, sicer privlačimo podobnost slabih energij. Tedaj se počutimo kot v toku, zanosu. Navsezadnje so Csiksentmihali (2020), Penny (2019) Hessel (2011), Braden, Vida Žabot na isti valovni dolžini v smislu. Gre za to, da se dvignemo na t.im. optimalno višino principa. Gre za to, da smo povsem v tem, v čemer se čutimo prizemljene in smo obenem v 'nebesih razširjenega trenutka.  
Grün  (2009, 81-89) opisuje Davida kot ljubečega in bojevitega kralja. Kot je znano David premaga filistejskega Goljata.  David ni trd bojevnik, sposoben je prijateljstva. david je sprva uspešen, misli, da si lahko vse dovoli. To, da David odloča sam o sebi, je težko. Navsezadnje David beži pred svojimi sinovi, ki se bojujejo drug proti drugemu, Moške Grün opisuje kot agresivne, ne pa nujno nasilne. Težko se dokopljemo do naše prave moškosti, zlasti, če to že njihovi očetje niso bili. Moški se pogosto nahaja med na mačističnim razkazovanjem in poženščenostjo ali celo pomehkuženostjo.    
Če si pri šahovski igri s komentarji, namigi oz. sugestijami in zapisovanji partije z možnostjo ponovitve na drugačen, boljši način kaj pomagamo, takšna sekundarna pomoč izboljša rezultat. Vsaka napaka, ki jo priznamo, je popravljiva. Tako naj bi pri odnosu prosili partnerja za pomoč pri popravku in se mu zahvalili.  
4. Razlikovanje ravni zavedanja kot pomoč za osebnostno rast
Vprašanje je, kako vsak od nas razume tolažbo v času covida. Mislim, da je pomembno kaj jaz lahko naredim in ne, kaj se dogaja. Odločamo se pravzaprav na našo predstavo smisla. Kako prepoznati smisel znotraj vsakdanjosti. prizadevati se odločati za zavestni odziv? Viktor Frankl razkriva svoja najgloblja spoznanja o tem, kaj mu je omogočilo, da je preživel nečloveške razmere v taborišču in kljub vsemu zmogel dojeti smiselnost življenja. Trpljenje je osmišljal, treniral se je v humorju. Vse se dogaja z namenom. Frankl pravi : »Človekovega ravnanja ne narekujejo razmere, na katere naleti, temveč odločitve, ki jih sam sprejme.« V tem času covida  je to še posebej aktualno. Potrebno je zaupanje, disciplina in vztrajnost.
Zakaj tako malo časa živimo zavestno?  Potrebno je iti iz cone udobja in biti odgovoren, to pa seveda ni najlažja pot. Kriza religije nastane, ko nauki ne ustrezajo več vsakdanjim izkušnjam . Martin Kojc v svoji knjigi Učbenik življenja  pravi: Človekove misli so lahko ogromna ustvarjalna sila, njihova moč je neslutena, zato jih je treba uporabljati modro. Kojc pravi, da so vse krize v svetu človeka vselej silile, da bi na novo pregledal svoje dotedanje  početje in znova našel ravnovesje, ki se je očitno porušilo. Potrebno pa je neomajno zaupanje v prihodnost, kar ohrani živ pogum.
Kako se zavedamo ljubezni do sebe?

Ko sem se resnično začel imeti rad,
sem se odrekel življenju v preteklosti,
in skrbem za svojo prihodnost.
Sedaj živim samo v tem trenutku, v katerem se vse začenja.
in to imenujem zavedanje. Charly Chaplin

V budizmu poznajo 5 rek: 1. telo, 2. občutki, 3. zaznave, 4. miselna stanja in oblike, 5. zavest. 
Ad 1. Naše telo je sinteza karme in dharme, ker je vsako dejanje namensko. Imamo več teles od astralnega do eteričnega. 
Ad 2 in 3. Veččutni človek vizualne - vidne, avditivne-slušne, kinestetske- tipalne, olfaktorične-vonjalne in gustatorične-okušalne občutke združuje v zaznave (akronim zanje je VAKOG).
Ad 4. Razum nas usmerja navzdol k občutkom in navzgor k duhovni zavesti. 
Ad 5. Kaj je zavedanje? Zaznavanje, spoznavanje, sporazumevanje, svetloba. 
Kako vemo, da se zavedamo sebe? Vemo zaradi zavedanja zavedanja. To je samozavedanje, ki usmerjajo oz. popravljajo vsakdanje zavedanje.  Zavedati se svoje zavesti, svojega zavedanja preprosto pomeni strastno obstajati, občutiti živost življenja v vsaki pori svojega telesa. Zavedanje je svetloba. Nekateri trdijo, da izžarevamo svetlobo. Zavedamo se telesa, (raz)uma in duha. 
Zavest se udejanja v materiji, osebnost se samouresničuje (Maslow), zato nas zgolj istovetenje s fizičnim odtujuje od samega sebe, od smisla in jemlje življenju njegovo vrednost. Izvirna  zavest je tiha priča, opazujemo vse, kar smo, svoja čustva, misli, um in kaj nismo. Moralna je zavest, ki se zaveda krivde in greha. Govorimo o očiščevanju zavesti. Zato so spovedi in vica – purgatorium. 
Identifikacije zavesti: Nekateri jo izenačujejo z moralno vestjo, drugi z absolutnim znanjem, tretji z dušo, duhom, umom. V Sensi jo definirajo kot vir resnice, notranjega znanja. Tisti, ki se spozna, je v stanju čiste zavesti in doseže osvoboditev, ki je cilj vsakega duhovnega iskanja. 
Metodično gre za pozorno opazovanje. Zavedanje je način sprejemanja lastnega telesa, zaznav sveta okoli sebe in v nas, je osnovno identificira nje z njim in razlikovanje od njega. Nekatere sopomenke zavedanja so občutenje, zaznavanje, usmerjanje pozornosti. O tem govori 5 rek. Zakaj se večinoma ne zavedamo, da se zavedamo. Če pogledamo v realni svet, večinoma manjka prav to. Ker se nismo naučili kontrolirati sami sebe! vendar pa Glasserjeva realitetna teorija govori prav o tem.  
William Glasser (2005) je izumitelj teorije svobodne izbire. Za vzpostavitev in  ohranitev odnosov prenehamo uporabljati sedem škodljivih ločevalnih navad: 1. grajanje, 2. obtoževanje, 3. pritoževanje, 4. sitnarjenje, 5. grožnje, 6. kaznovanje, 7. podkupovanje ljudi, ki bi jih radi nadzirali. Ta vedenja nadomestimo s povezovalnimi navadami kot so: 1. skrbnost, 2. zaupanje, 3. poslušanje, 4. podpiranje, 5. prispevanje, 6. sprejemanje, 7. spodbujanje, 7. hrabrenje, 8. spoštovanje in 9. stalno pogovarjanje o tistem, s čemer se ne strinjamo. Vemo, da vzorci iz otroštva nenehno butajo na plan. Učinkovit nadzor nad lastnim življenjem si pridobimo le s samokontrolo. Te pa ne dosežemo brez osebnostne rasti. Glasser na novo odkriva povezovalno moč svobodne volje. Seveda pa jo krščanstvo razume kot božji dar.  
Česa in kako se zavedamo? Zavedamo se napetosti in sproščenosti telesa, stresov, utrujenosti, kakovosti medsebojnih odnosov na vrednostni lestvici ljubezen – sovraštvo. Zavedamo se toplotnih stanj na skali mraz – vročina. Vse to artikuliramo. Z vsem se identificiramo in se tudi razistimo oz. spreminjamo.  Naša enostranost je, da se zaradi usmerjenosti naše pozornosti navzven, zavedamo pretežno napak drugih, premalo pa svojih. Še najmanj se zavedamo naših slabih vplivov na druge, zato neradi odpuščamo.         
Civilizacijsko zavedanje: Človek obstaja na način (samo)zavedanja. Kakor se je začel zavedati svojega znanja, tako je lahko razvijal svojo skupnost. Vprašajmo se, kako se je začela civilizacija? S pisanjem, zato imamo staro in novo zavezo. Imamo pravne zakone (npr. Hamurabijev zakon), stavbe. Homo civilis – mestni človek. Začela se je s proizvodnjo dobrin za zadovoljevanje osnovnih osebnih in skupnih potreb. Ta proizvodnja je bila v predindustrijskem obdobju poljedelstvo in živinoreja, trgovska menjava, v moderni dobi pa industrijska proizvodnja s svobodnim pretokom idej, proizvodov, delovne sile in kapitala.  Človek je postavljen v določen red, ki ga preureja, transformira. 
Zavedanje kot gledanje, zrenje: Zavest ima lastnosti gledanja, refkesije – odnos med odsevi ognja in sončno svetlobo pri Platonu. Določitve  zavesti kot istost, absolutnost, izvirnost, danost so polje proučevanja zavesti. Isto je npr. tudi pri določitvi raziskovalnega polja matematike. Matematika lahko določi svojo lastno definicijo, ne da bi se pri tem sploh vprašala o načinu biti matematičnih predmetov. Husserlova fenomenologija govori o zrenju idealnih bistev. Vprašanje po biti zavesti, mišljenja je že Parmenidovo  implicitno vprašanje.

Zavest je zavestna bit. Pogoste so idealizacije zavesti. Zavest je bistvo celotne kreacije – je sila, vibracija, ki se spusti v človeški zarodek iz kozmosa, da se lahko v maternici začne njegov razvoj. Zavest preprosto pomeni biti! (Parmenid, Hegel, Husserl). Zavest je v živem in celo neživem svetu sposobnost samoorganizacije iz manj kompleksnih k bolj kompleksnim tvorbam. Ves svet pozna odzivnost na dražljaje, ne pozna pa mišljenjsko-verbalnega oblikovanja. 
Zavest je vse in vse je v zavesti. To je kozmična zavest, ki nas kot človeška bitja vodi (pra)sila iz vesolja. Imenujejo jo Vir, Božanski absolut, staroegipčanski skarabej. Življenja brez zavesti ne more biti, že vsaka celica in vsak organ jo vključuje, ker ve, kako naj deluje. Človek je spoj duhovne zavesti in fizičnega telesa. Zavedamo se povezovanja v celoto in razstavljanja v dele. Zato Heralit govori o dveh kozmičnih silah, kakršni sta ljubezen, ki združuje in sovraštvo, ki ločuje. 
Višji jaz kot središče kroga. Pri mandali ali svetem krogu ima opazovalec dovolj manevrskega prostora za odkrivanje nevidnih pomenov in povezav na simbolni način, ki ni dosegljiv našim čutilom in razumu. Kdo je tisti, ki se zaveda? Rečemo: “Jaz se zavedam”. Toda kdo je ta jaz? Kdo sem, kaj sem? Kaj je to bitje, ki se zaveda samega sebe in svoje okolice? Ali so to samo molekule mojih možganov, ki so se razvrstile na določen način? Je to morda na določen način urejeno polje energije? Ali pa nekaj, kar nima nobene povezave s fizično stvarnostjo? Ta nekdo, ki “določa” in urejuje, je verjetno za stopnjo višje od objektov, ki jih upravlja. Je nematerialnega izvora in je bitje. Če pa je bitje, ki se zaveda, nematerialnega izvora, potem je tudi vzrok zavesti nematerialen.

Da bi vsaj delno dojeli to, kar je nemogoče opisati le z besedami, si pogosto pomagamo s simboli. Lik, ki se v številnih kulturah že dolgo uporablja kot simbol celovitosti zavesti, je krog. Ko narišemo krog, vidimo, da je sestavljen iz treh delov: središča, krožnice in vmesnega prostora. Vsak od teh delov ima svojo pomembno vlogo, svoj simbolični pomen. Vsi skupaj pa prestavljajo neko celoto. Ta celota je lahko vesolje kot makrokozmos ali pa človek kot mikrokozmos. Krog v dveh dimenzijah si lahko  zamislimo tudi kot sfero v treh dimenzijah.

Središče kroga je vedno predstavljalo tisto nespoznavno resničnost, središče naše zavesti, točko povezave z nezavednim. To je naš resnični jaz, naša duhovna resničnost, tisti del
večnosti, ki se je edini sposoben zavedati samega sebe. To je stična točka med človekom in vesoljem. Ta točka v sebi nosi vse potenciale, vse možnosti bitja, ki se morajo aktivirati in potrditi prek obstoja. Impulzi življenja vedno prihajajo iz tega središča ter na svoji poti oživljajo vse naše duhovne, psihične in fizične procese. To pomeni, da proces spoznavanja in prebujanja zavesti izvira iz našega notranjega, metafizičnega središča. Če spodbuda za delovanje ali spoznavanje prihaja od nekod drugod, na primer iz naših želja, strasti, ambicij ali strahov, potem ne pride do procesa ozaveščanja temveč le do začasnih čustvenih, mentalnih ali fizičnih občutkov.

Tisto, kar je na obodu oziroma na krožnici, je naša osebnost, vse zunanje, tisto česar se lahko zavedamo, kar lahko brez težav prikličemo v našo zavest. To je le začasna oblika, ki nastane na gladini sfere zavesti, ker je določena “ovira” prestregla žarek iz središča. Središče je edina prava resničnost, prizori na obodu so le igra senc in spadajo v svet iluzije. Krožnica oz.  lupina je Budov svet maje ali velike iluzije, Platonov svet votline, svet senc. Na filmskem zaslonu zavesti se manifestira stanje naše nezavesti. Brown imenuje to proces prisotnosti kot ponovne povezave. Procesu povnanjenja na obod kroga sledi proces ponotranjenja kot je to razložil že Hegel.

Prvotni impulzi izhajajo iz središča nezavednega. Žarek tega impulza nas potisne proti obodu kroga. Toda tukaj na obodu, v tem svetu iluzij, se mora po dolgih ciklusih obstoja enkrat zgoditi preobrat. V duši se rodi želja po samospoznanju, po spoznanju svojega pravega bistva, svojih izvorov. Pojavi se hrepenenje po vrnitvi nazaj, proti svojemu pravemu domu, mističnemu središču, ki ga intuitivno čutimo v sebi.
Ko spoznamo minljivost sveta oboda, se začne naša pot proti središču. To je pot prebujanja zavesti. To je pot velikega boja s samim seboj, s svojimi sencami in hkrati pot samoizgradnje, izgradnje svoje “notranje palače”, kot nas uči tibetanski budizem. Na tej poti moramo uporabiti vse svoje notranje moči, znanje in sposobnosti.
Med obodom in središčem je področje podzavesti, ki je polno izkušenj, sposobnosti in znanja, ki smo si jih nabrali ne le v enem, temveč v številnih življenjih. V njem pa se skriva tudi polno naših strahov, frustracij, negotovosti, ki nas ovirajo na poti vzpona. S tem pojasnimo, zakaj je naša podzavest velik zaklad in hkrati veliko breme.
Dennett (2013) je sodobni ameriški filozof in kognitivni znanstvenik, ki proučuje vprašanja filozofije duha, filozofije kognitivnih znanosti, filozofije biologije in filozofije religije. Po tradicionalni interpretaciji je zavest temeljni in intencionalnost odvisni pojav. Predlaga, da se najprej vprašamo po procesu intencionalnosti, ki je prva osnova že pred teorijami  zavesti. Božja beseda bodi (lat. fiat) je bil že pred svetom oz. velikim pokom. Dennett (2012) išče srednjo pot med idealizacija mi zavesti in logično-pozitivističnimi poenostavitvami oz. zvajanji na empirično dane pojave. V bistvu je že Heraklit povedal, da zavesti ne morermo nikoli do konca pojasniti, ker ima neskončni logos, ki nas vedno s čim preseneča. Gre za usodo (ind. Maja, gr. moira, lat. fortuna) 
Videli smo, da na vprašanje, kaj je zavest, ni enoznačnega odgovora, ampak je pluralen. Dokler smo ujeti v vidno fizično obliko, ne vemo, kaj je zavest. V Akropoli so k njej pristopili na slikovit in simbolni način. Upajo, da bo to ustrezneje od opisovalnih in razčlenjevalnih metod, s katerimi se običajno srečujemo tudi mi.
Test "eneagram" je odlično orodje, ki vam lahko pomaga ustvariti zdravo razmerje s svojim zakoncem. Idealno bi bilo, da bi dobili največ iz vaju je treba uporabiti to psihološko orodje, tako posamezno kot skupaj. To bo prispevalo k osebnemu razvoju in povečati svojo sposobnost za spopadanje z vsemi stiske družinskega življenja. Ta metoda je fantastično točka za vaše slabosti in pomaga znebiti starih navad in misli, da se ne delajo za vas, kot tudi utrla pot, ki vodi k izboljšanju telesnega, čustvenega in duhovnega zdravja.
Enneatipi kažejo, na katerem področju bomo najverjetnrjr imeli težave, ko se znajdemo v stanju distresa. Višja raven vaše čustveno, fizično in duhovno zdravje, manj boste trpijo zaradi teh težav. Vendar pa, ki pripadajo posamezni enneatipu ne pomeni, da gre za natančno navedbo težav, ki lahko doživijo. Vse bo odvisno od zdravja treh energetskih centrov - glavo, srcem in telesom. Vendar pa je Enneagram je odlično orodje, ki vam pomaga ugotoviti, kaj je treba v prvi vrsti posvetiti pozornost. Vaša slabost lahko zgodi nezavedno, ne spadajo v področje pozornosti. Če si tako prizadevamo za self-izboljšave, lahko Enneagram pomaga globlje ljubezni in intimnosti, kot bi lahko kdaj zamisliti.
Če je vaš zakonec, ki ni pripravljen, da se naučijo Enneagram lahko določi njegov ali njen enneatip, vendar te informacije ne obravnava zelo resno. V bistvu je edina oseba, ki lahko natančno opredeli svoj tip osebnosti, da si ti. Če je vaš partner ni nagnjena, da se vključijo v študiji njegove osebnosti, to pomeni, da je on ali ona ugotovi, da sami. Poleg tega, da je znak njihove zavezanosti dolgoročno zdrav odnos.
Vsi obstoječi enneatipi niso niti dobri niti slabi. So drugačni. Ob študiju povprečnih značilnosti vsakega enneatipa razumemo, v čem so neuravnotežja mene in partnerja in kako jih lahko popravimo. Predstavljamo 9 enneatipov.
Enneatip 1 – reformator. "Enote" so pogosto: počuti osebno odgovorne za tekoče probleme sveta, so pogosto preveč kritični do sebe in drugi, izrekajo preostre sodbi, perfekcionisti, ki čutijo, kot napak, če jim ni uspelo, da opravljajo svoje naloge tudi. Pot reformatorjev je pot k harmoniji. 
Enneatip 2 – pomočnik: "dvojice" običajno  so pripravljeni prevzeti vlogo "mučenika", ki pomaga drugim, zna prositi v upanju, da je njihova ljubezen vzajemna, zaprosi za dovoljenje, se postavi za dobrobit drugih, slabo pa je, če ignorirajo svojo telesno, duhovno in čustveno zdravje. Pomočnik", se morate naučiti ljubiti sebe tako kot imajo radi druge. Lahko najdejo svojo notranjo moč, ki je nekaj časa preživel izključno zase.
Enneatip 3 - Trojke se lahko v celoti osredotočijo na svoje delo, imajo težave s samodejno nego na domu, konkurirajo, gojijo lep videz, so pripravljene spremeniti svoje vedenje, da postanejo uspešnejši. Njihov moto je - storiti vse, kar potrebujejo za uspeh. Pomembno je biti čustveno samostojen in se spoštovati. 'Dostigateli cvet' usmeri svoje sile o tem, kako, da se naučijo, da se ljubezen in ne skrivajo svojo ranljivo plat. Energični enneatip se izpostavlja visokim tveganjem. Pogosto je občutljiv in da ​​preživi, gradi čustveno visok zid okrog svojega srca. 
Enneatip 4 - "Štirice so označena z naslednjimi lastnostmi: So zelo čustveni in dramatični, so pogosto "zaljubljeni". Pogosto zamenjujejo ideje s čustvi, so temperamentni. Vzbujajo zavist, vodi jih domišljija, nenehno iščejo človeka, ki bi jih rešil iz stalne občutka nesreče. Štirice lahko doseže uspeh in osebno rast, če se naučijo, da izrazijo svojo ustvarjalnost skozi srce, skozi globoke prijateljske občutke. 
Enneatip 5 – raziskovalec je označen z naslednjimi značilnostmi: moramo se naučiti deliti svoje misli in ideje z drugimi, pa tudi več pozornosti svojemu telesu.
Enneatip 6 – Loyalist. "Šest", kot pravilo: poiskati varnosti, čutijo odgovorne za dobrobit tistih, za katere skrbijo, in ki so odvisni od njih, Poševni anksioznost, lahko spreminja v alarmom, Stalno pripravlja na možnost, da se bo nekaj zgodilo, so nagnjeni k trmi in sarkazmu.
Enneatip 7 – Entuziast. Sedmice si prizadevajo, mogoče pretirani njegovih oblikah, se rade zabavajo, ne želijo, da se osredotočijo na vse težave, se posvečajo nekaj z velikim odporom. Vsi trpijo zaradi prekomerne aktivnosti možganov, zato ne komunicirajo z globljimi modrostmi. Navdušeni  so doseči osebno rast, če okleval tvegati in počasen tempo življenja, da čutijo bolečino, nelagodje in zmedo, vedno skušajo izogniti.
Enneatip 8 – Ponudnik. Osmica je pogosto gospodovalna, včasih agresivna, nagnjena k soočenje in zastraševanju, ​​poudarilo samozadostna, radi popoln nadzor nad svojim življenjem, teži k zastrupitvi sile, obnaša kot slon v trgovini s porcelanom. So uspešni, čeprav neradi tvegajo, da bi oslabili nadzor nad svojo ranljivo stranjo.
Zaprti tipi so nagnjeni k prekomerni rabi ali manjša uporaba energetskega centra telesa. Ljudje, ki spadajo v to kategorijo, težko spregledajo potrebe telesa. Pogosto so nekatere težave, povezane s samopomočjo.
Enneatip 9 – miroljubnež. Devetka je pripravljena storiti karkoli za poravnavo spora. Vsaka oblika neprijaznosti se jim zdi nevarna. Radi imajo življenje, ki jim pomaga  ohranjati notranji mir. V mirovnih pogajanjih so uspešni. Pridobili so pogum in notranjo moč za iskrenost in hvaležnost. 
Pojasnimo še pomen nekaterih izbranih kamnov za dobrobit posameznika:
1. Uporaba sončnega zlatega kamna, ki mu vlada predvsem element zrak, s energijskim elementom zemlje. Pri meditaciji ga uporabljamo, ko želimo dopustiti naši sončni plati, da zažari v polnem sijaju in nam okrepi vero v srečo. Na fizični ravni stimulira samozdravilne moči, avtonomni živčni sistem in skrbi za usklajeno in povezano delovanje organov. Nosimo ga kot obesek ali kot ročni kamen. Njegova vibracija ima protistresni učinek, krepi samoza-upanje in raztaplja občutke manjvrednosti in diskriminacije. Vzbuja optimizem, saj na nek način naravna percepcijo na pozitivne plati. Programiramo ga kot kamen sreče in samorealizacije.
Z njegovo pomočjo lažje premagamo težave. Prinaša modrost, optimizem, razumevanje in zvestobo. Pomaga pri novih začetkih, uresničitvi želja in doseganju zastavljenih ciljev. Ostali učinki: sklepi, išijas, protin, otekline.
2. Silikata sta Turmalin in Epidot. Beseda "epidosis" pomeni dodatek (nem, Zugabe, Zunah-me). Je sorodnik turmalina.
3. Ahat - ščiti pred rentgenskim sevanjem, pomaga pri depresiji, spodbuja pogum in iniciativo. 
Uravnoveša logiko in intuicijo (levo in desno polovico možganov), vliva samozaupanje, pomaga ohranjati vitalnost, zdravje, energijo, mladosten videz in dolgo življenje. Zelo je učinkovit, kadar smo pred pomembnimi odločitvami, hudimi preizkušnjami in kadar moramo naenkrat zbrati veliko energije. 
Pokrajinski jaspis je kot eliksir: deluje na prebavo, žolčnik, mehur in vitalnost, krepi imunski sistem. Izboljšuje koncentracijo. Polaganje ploščice jaspisa na obolelo mesto deluje proti revmi in protinu.
Gospod: Hvala ti za vse te kamne. Vem, da je bila to tvoja želja, da so našli mesto v mojem domu. Ti si skala moje odrešitve. Hvala ti za ahat, ki me uravnoteža, kameno strelo, zlati kamen sreče in optimizma in epidot vseh dodatkov. Hvala ti za kamen miru. Daj, da moje obdobje ne zaide na obrobje. Ti prinašaš mir, ki ga nihče drug ne premore. Vse to so posvečena orodja na poti v nebeško kraljestvo. 
Točke preverjanja osebne rasti so: 1. Odnos do sebe
Piši pesmi, pripravljaj zdravo hrano, pogovori se s prijateljem ali pa neznancem brez čvekanja, bahanja in opravljanja. Vse, kar počneš, počni s celim svojim bitjem. Daj sebe v to, kar ustvarjaš, in pri tem bodi vedno poln ljubezni. Igrivost - vedno bodi pripravljen, da se potolažiš, pa vendar si ne dajaj potuhe.
2. Odnos do drugih. Ne sodimo nikogar, ker nimamo te pravice. Vsak ima svojo pot, vsak ima razloge, zakaj je tak, kakršen je. Sprejmi ga brezpogojno, z ljubeznijo. Le tako mu lahko pomagaš. Vsaka slaba misel, vsako miselno obsojanje je močna in zelo slaba energija, ki se je ne zavedamo. Z njo delamo škodo drugemu in hkrati sebi. Je (blažja, pa zato nič bolj dopustna) oblika črne magije, je nasilje.
Vsako nasilje obrodi novo nasilje in ne reši ničesar. Nikoli ne napravi drugemu tistega, česar nočeš, da drugi naredi tebi. Če boš prizadel drugega, boš s tem prizadel sebe; prej ali slej se ti vse povrne, kajti drugače ne more biti, tak je zakon. Če boš pomagal drugemu, boš hkrati pomagal sebi. 
Odpusti brezpogojno vsakomur prav vse. Če odpustiš, še ne pomeni, da se strinjaš z napačnim ravnanjem. S tem samo poveš to, da bi se v podobni situaciji prav lahko zgodilo, da bi tudi ti napačno ravnal. Odvrzi bremena. Načrtno odpuščaj prav vse sam sebi in vsem svojim sorodnikom, prijateljem, znancem in sodelavcem.
3. Odnos do dela. Ni pomembno, na kateri točki tvoje naloge si in kaj trenutno delaš. Pomembno je, da delo začutiš, se mu predaš in ga opravljaš z ljubeznijo, pa četudi to delo ni ravno pisano tebi na kožo. Nič ne de, se boš pa kaj naučil ob njem. S tem pa vadiš tudi potrpežljivost, pozornost in  osredotočanje na sedanji trenutek, si tukaj in zdaj. Včasih moraš opravljati kako delo enostavno zato, da spoznaš, česa nočeš delati.
Z opolnomočenjem kamnov do altruizma. Večina ljudi je prepričanih, da je največja ovira za polno in uspešno življenje zunanji svet. Ryan Holiday (2017) pa trdi, da najpogostejši sovražnik, ki nam to preprečuje, v resnici biva znotraj nas: to je naš ego. Na začetku kariere nam ego pogosto ovira učenje in preprečuje, da bi povsem razvili svoje talente. Ko doživimo prve uspehe, nas ego lahko zaslepi in zaseje naše prihodnje probleme, pri neuspehih pa nam ego okrepi občutek izgubljenosti in oteži naše okrevanje.
Poznamo pregovor »kjer je volja je pot«. S tem se Holiday strinja. Njegovo stališče je, da da z intuitivnostjo (v tem je uspeh večperspektivnega mišljenja vis a vis enodimenzionalnemu, rutinskemu) in vztrajnostjo lahko premagamo vsako oviro oz. težavo ali rešimo problem. V knjigi Ovira je pot (2014) na več primerih in zgodbah pokaže, kako so izbrani posamezniki še upali, koso drugi že obupali. Pogosto se prehitro predamo, čeprav bi lahko že z majhno spremembo pristopa na videz nepremostljivo oviro preobrnili v življenjsko priložnost. Zato nam Holiday predstavi načela filozofije stoikov, ki jih lahko uporabimo v vsaki situaciji, ter pokaže, da nam to, kar kot ovira stoji na naši poti, hkrati ponuja nove, pogosto boljše možnosti.
Če smo pod pritiskom, je čas, da izberemo pogum. Če se zaradi izpeljave projekta v zastavljenem roku znajdemo v časovni stiski, je pred nami priložnost, da pokažemo svojo zavzetost. Če neka blagovna znamka med ljudmi vzbuja kontroverzne odzive, s tem po mnenju Ryana Holidaya kaže tudi potencial, da si pribori publiciteto in prepoznavnost. Pregovor pravi: najtežje je premagati samega sebe. quod difficillimum est in te beat
Derrida je menil, da je samostojen ali svoboden jaz tisti, ki je odgovoren za svoja dejanja. Ocepek je to misel razvil v radikalno idejo, da ni mogoče zanikati odgovornosti za drugega. Starčević je dodal vprašanje, ali je razmišljanje o svobodi dovolj, da se lahko upremo totalni grožnji pospeševanja racionalizacije vladavine človeka v imenu kapitala. Weber je v svojih revizijah duha oikosa navajal na protestantsko etiko. In Kierkegaard je označil konflikt med posameznikom in družbeno etiko. Če pa se posameznik umesti med religijo in družbo, seveda tvega. In to je lahko izhodišče za obetaven komentar naše teme. Čim bolj razvite so duše, tem 
Cyrulnik (2010) je 'pospeševalec duhovnega razvoja. Nekatere je sram zaradi grde samopodobe. Nekoč so nas vzgajali s 'sram te bodi'. »Če si želite izvedeti, zakaj nisem nič povedal, samo raziščite, kaj me je prisililo k molku.« Sramujoči si želi spregovoriti, vendar ne more odpreti ust, tako zelo se boji vašega pogleda. Molči ne le iz strahu pred pogledom drugega, temveč tudi zaradi občutka krivde, da bi še koga pahnil v svojo nesrečo, če bi spregovoril. Zato namesto o sebi pripoveduje pretresljivo zgodbo o nekom drugem. Vsakogar izmed nas je že bilo kdaj sram ne glede na to, koliko časa. Vendar sram, ta zastrupljevalec življenja, ni usoda, ki se ji ne bi mogli iztrgati. Cyrulnik (2010) ugotavlja to v svoji globoki in ganljivi analizi sramu, zgrajeni na temelju najnovejših dognanj nevroznanosti in psihologije.
Odpornost – rezilienca posameznikov proti hudim travmam je v oporo spomin na srečno otroštvo, ki jim pomaga pri ponovnem iskanju smisla življenja. Cyrulnik ugotavlja, da odrasel, ki kot otrok ni doživel čustvene topline staršev zlasti matere, ne bo mogel zadržati agresivnih čustev ob najmanjšem konfliktu. Rezilienca tedaj rabi tedaj čustveno, verbalno in socialno podporo že zelo zgodaj. Ob izgubi in žalosti kdaj poišče erotiko, kdaj nadomestne objekte ... A včasih tudi topli in strpni starši, ki vzgajajo v toleranci in popustljivosti, doživijo, da njihovi potomci končajo med islamskimi fundamentalisti. Svet brez meja in pravil postane tako neznosen, da se nekateri zatečejo v avtoritarno, nihilistično religijo. Religioznost na Zahodu dramatično upada. Nekateri skušajo prikriti neizogibnost trpljenja in vseprisotnost ljubezni. 
Življenje nam prinaša trpljenje, obrati in izpraznjene kulturne vrednote pa tesnobo in nesposobnost najti smisel v njem. Cyrulnik odpira tri možne smeri rešitve smisla: 1. psihoterapija, 2. umetniško ustvarjanje ali pa 3. branje verskih tekstov. Statistika pokaže, da verni ljudje živijo bolj zdravo in dlje kot neverni. To so tudi poti k vedrini.
Osebno me razveseljuje pomenska bližina francoskih besed iskrenosti, ki je la sincérité in jasnosti, vedrine in (notranjega) miru, ki je la sérénité. Oba izraza je duhovno merilo resnice, dobrote in lepote. Gre za skladnost s seboj in z drugimi, soustvarjanje etičnih odnosov, za to, kar Nancy (2012) označuje s ko-eksistenco, sočutjem  v singularno-pluralni so-biti. Nancy skuša uveljaviti postmoderno razumevanje skupnega sveta. skupno je to, kar je v nas in med nami v limbu in izpostavi - ekspoziciji. To ni samo dispozicija kot nagnjenje, potencial nove realnosti, ampak je tudi že njena so-navzočnost. Ne vemo, v kolikšni meri in na kakšen način, ker je koncept le kvalitativno zastavljen. Če teološko domislimo njegov post-sekularni domet, ugotovimo, da gre za troedinega Boga, ki je obenem Bog z nami in za nas. To vključuje tudi liturgična fraza 'po Kristusu, s Kristusom in v Kristusu'. Nancy (2012, 89) podobno kot Jaspers meni, da filozofski, ontoteološki troedini bog ni več Bog krščanskih vernikov, vendar pa je v radikalni hermenevtiki Caputa pokazatelj njegove možnosti iz njegove nemožnosti.         
Alojz Ihan in Hafner Mateja (2014) pišeta o primerih, v kateri se znajdejo ljudje z zdravstve nimi težavami zaradi porušenega razmerja med svojimi naravnimi potrebami ter delovnimi in življenjskimi obremenitvami. Vsak primer opišeta z detektivsko natančnostjo in bralcu razkrivata zanke, ki so paciente vodile v bolezni, motnje življenjskega sloga, medčloveških odnosov, osebnih prioritet, smisla. Na koncu avtorja pri vsakem primeru pokažeta tudi izhod iz težav in tako omogočita bralcu, da najde upanje tudi za sebe. Eros je vprašljiv že zato, ker je pri Platonu ambivalenten med nebom in zemljo (vmesno stanje je metaxu oz. chora). Pravilno deluje le tedaj, ko je povezan z duhom (Jumg). Zunanje spremembe je treba uporabiti za notranje.
Gradišnik (2014) v svojih ugotovitvah ob znanstveno podkrepljenih dognanjih ves čas črpa iz lastnih izkušenj, ki jih neposredno prevaja v spodbudne zglede, knjiga pa je virtuozen literarni hibrid, saj se giblje med spomini, esejistiko montaignevskega tipa, zdravstvenim kompendi jem  in čistim, prešernim humorjem. Hitro staranje pri okuženih s koronavirusom kliče po dopolnitvi njegovih pristopov. Na začetku 80ih let svojega življenja avtor izpričuje osupljivo vitalnost ne le telesa, temveč tudi duha. Vitalnost preseva iz njegovega pisanja predvsem kot univerzalna zvedavost, duhovitost, miselna gibkost, radoživost in šegavost, ob tem pa mu je lastna prav neverjetna iskrenost, ki nima nič skupnega z modnim postavljaštvom in montažnim dosežkarstvom t. i. selfi-generacije. 
Prvo je namenjeno gibanju, naslednje presnovi, tretje bojem znotraj telesa (in z vdiralci), četrto problemom zaznave, peto psihosomatiki, šesto staranju (in zrelosti), sedmo pa pogubnosti današnje medikalizacije. Vse skupaj povezuje avtorjevo prepričanje, da so naša telesa evolucijsko ustvarjena, da skrbijo sama zase in za svoje zdravje – vendar le, če jih znamo obvarovati pred tujki konzumerizma, črednosti in nadzora.  
Paul Solomon (1992) skuša preseči povprečnega človeka, ki je žrtev življenja, davkov, vlade, vremena, navad, svojih prepričanj, odzivov drugih. Verjetno večino svojega življenja zapravi. 
Predstavi nam načrt meta-človeka. Predstavi zmaje - ovire na poti preobrazbe, trenutek odločitve, pot preobrazbe in novo rojstvo. Najbolj spremeni odnos do sebe. Spregovori o edini ljubezni, ki sploh obstaja, poda mega-orodja meta-človeka in predstavi tečaj duhovnega razvoja.

Solomon pokaže, kako lahko človek izpopolni samega sebe in postane gospodar svojega življenja, kako naj izbrusimo svoj značaj in kako naj se ustvarjalno lotevamo težav, ki jih srečujemo na poti osebne rasti. Svetuje, kako naj odpovemo poslušnost strahu, kako naj se naučimo resnično ljubiti ter kako naj postanemo ustvarjalni in uspešni na vseh področjih.  Spodbuja k iskanju in svari pred nevarnostmi. 
Življenje je preprosto močno preveliko, da bi ga lahko omejevale meje našega uma. Naša stališča so preprosto naša stvaritev, tako kot naši predsodki in vsi -izmi, ki jih tako radi čislamo. Mi smo zgolj mali val tega širnega oceana, življenja. Kakšen odnos, ki ga predstavlja mo mi, naj bi imel oceana? Kakšne vrste prepričanje naj bi bilka trave gojila do zemlje, meseca, sonca, zvezd? Življenje je skrivnost. Spomnimo se na pesnija Blakeja, kako kot del začuti celoto. Zato ne bi smeli živeti po shemah, pogojih, temveč bi morali zares začeti živeti iz danega trenutka. Če se omejujemo z definicijami o tem, kaj naj bi bilo, življenje izgublja svoj smisel. Osho zato zavrača vsiljevanje takšnih prepričanj s strani religij in se med drugim na tej točki razhaja z Budo, ki je izenačil življenje s tragedijo. V kar verjamem, se materializira oz. so po Liptonu prepričanja naša biologija.  

Življenje je tudi brezmejno veselje. Da pa bi se tega zavedli, bi morali široko odpreti svoje srce (Osho). Vse je odvisno od nas samih. Če za hip pozabimo vse, kar so nam kadarkoli povedali o življenju, in si ga raje predstavljamo kot prazno platno, življenje končno lahko postane to, kar v resnici je: to, kar na to platno naslikamo mi sami. Nanj lahko rišemo bedo in trpljenje ali pa čisto veselje, izbira je vedno bila in še vedno je zgolj naša.

Florence Scovel Shinn (2001), ameriška slikarka in ilustratorka je v svojih zrelih letih zaslove la kot duhovna učiteljica in pisateljica metafizičnih tekstov meni: "Mnogi ljudje življenje vidijo kot boj. Gre za igro, ki je ni mogoče uspešno igrati brez poznavanja duhovnih zako nov." Kot vsaka igra tudi igra življenja očitno le pozna svoja pravila. Ta pa nas ne omejujejo, ampak dajejo igri svojo strukturo in smisel. Na koncu nam predpiše modre izreke (ibidem, 71-72). Po usmeritvi na bogastvo se približuje amariškemu pastorju Murphyju, ki je odkrival božje nastavke naše podzavestne vere. Krščanski zakon odpuščanja je proti zakonu karme. 

Popolna slika se ustvari v nadzavestnem umu. Ko njen odblesk šine skozi naš zavestni um, jo pogosto zaznamo kot predobro, da bi se lahko uresničilo. V resnici pa, trdi Florence, prav ta slika kaže našo resnično usodo oz. cilj). Slika se je namreč ustvarila v stanju brezmejne modrosti in sliko je na platnu življenja dejansko ustvarilo naše bitje, ki je skladno z duhov nimi zakoni resnični ustvarjalec našega življenja. "Žal pa veliko ljudi ne ve, kaj je njihova prava pot, in si želijo predvsem stvari in situacij, ki jim ne pripadajo in ki bi jih, če bi jih dobili, naredile le nesrečne in nezadovoljne." Ne živimo le po duhovnih zakonih, ampak kompleksno tudi po družbenih, državnih, etično-socialnih.

Vsak si lahko zastavi vprašanje, ali verjame v moč komunikacije. Vsaka splošna sodba izreka več kot je mogoče vedeti. Brezmejna komunikacija je bistvo filozofske vere. V stiski dojemamo komunikacijo kot temeljno. Komunikacijo udejanjamo v njenih možnostih.  
Veliko empiričnih dokazov potrjuje, da so ljudje z nagnjenjem k izražanju hvaležnosti bolj veseli, pozorni, odločni, optimistični, pripravljeni pomagati. So bolj polni energije ter kažejo večje zanimanje in navdušenje za življenje od tistih, pri katerih je to nagnjenje manj izraženo.

-Hvaležnost ti pomaga, da opustiš paradigmo pomanjkanja in revščine ter se namesto na to, česar nimaš v svojem življenju, raje usmeriš na to, kar imaš in si za vse, kar že je v tvojem življenju hvaležna.
-Hvaležnost je ena tistih veščin, ki varuje pred vdajo in obupom.

Zakaj je modro izmojstriti v hvaležnosti? Hvaležnost zaznamo skozi svoje telo in dušo, odpira srce in ti daje občutek ljubljenosti, sprejetosti.
-Hvaležnost te poveže z ljudmi in svetom, ter je ključna veščina za odprte, izpolnjujoče in harmonične odnose.
-Hvaležnost je negovanje sebe, zahvala za to, kar že imaš, si v občutku izobilja in sprejemljivosti.
-Ni obveza, ni samoumevna. Pomembno je pisati dnevnik hvaležnosti.

Um je kot tvoj notranji vrt; lahko na njem sadiš cvetje ali pa za vedno puliš plevel. Glede na to, na kaj se usmerjaš izbiraš vsak dan plevel ali cvetje. S tem, ko si zapišeš stvari, za katere si hvaležen, soustvarjam sebe in svoje življenje, prevzameš odgovornost za svoje življenje, ter s širimm brezpogojno ljubezen. Iz nas izhajajo valovi ljubezni na vse strani do globalne ravni.
Kamen aventurin nosi v sebi frekvenco hvaležnosti. Eno najboljših zdravil za razčiščevanje boleče preteklosti ter slabih občutij v sedanjosti je hvaležnost. Dejstvo je, da v svojem hitrem vsakdanjiku pogosto pozabljamo na pomen hvaležnosti za izzive.

Brezpogojna ljubezen nosi v sebi tako podporo kot izzive in medsebojni odnosi so tisti, ki uravnovešajo ti dve polarnosti. Brez izzivov ni rasti in zato je modro sprejeti dejstvo, da izzivi vedno bodo, dokler imamo v sebi karkoli, kar potrebuje širjenje, rast in ozaveščanje. Izzive,  ki so povsem nerazumni npr. nasilje v družini. Vendar ti na drugi strani življenje vedno pošlje tudi ljudi, ki te podpirajo in ti stojijo ob strani. Zato bodi hvaležen za vse ljudi, ki ti stojijo ob strani, za vse prijatelje, partnerja, za vso ljubezen, ki jo prejmaš. Verjamem, da lahko svet spremenimo in krizo, ki se je kot virus razrasla po planetu, rešimo s tem, da spremenimo svoj notranji pogled ba stvari. Izberemo, ali na svet gledamo skozi  pomanjkanja ali blaginje. Tega ti nihče ne more dati.

Kako deluje Moč Hvaležnosti? Moč Hvaležnosti je druženje, ki je sestavljeno iz dnevnih praks, tako kot vsa druga druženja iz serije Moči. Najprej se umirimo in vzpostavimo ravnovesje v svojem energijskem sistemu. Gre za globoko prakso notranjega poslušanja, kar v naših globinah prebudi duhovno zavedanje, s širjenjem zavesti pa se zgodijo tudi spremembe v zunanjem svetu. Postopno dobimo povsem nov pogled na sebe in na svet, ki te obdaja.

Te dnevne prakse meditacije znižujejo nivo stresa v našem življenju, izboljšajo tudi spalne navade, znižujejo krvni pritisk in s tem vplivajo na delovanje kardiovaskularnega sistema, povečajo zaščitenost telesa saj prakse pozitivno vplivajo na delovanje imunskega sistema. Osredotočenost na dihanje ti pomaga, da si osrediščena v svojem notranjem centru tudi, ko v tvojem življenju pride do turbulenc.

Kako drugače razdiralno delujejo zanikanja realnosti! Izraelski psiholog Shlomo Breznitz je razdelil zanikanja v 7 vrst kot so: 1. Kar se je zgodilo drugim, se ne more njim, 2. Čeprav so imeli simptome, se jim nič ne dogaja, 3. Živijo zdravo in so zato izvzeti, 4. Covid 19 je stvar sreče oz. naključja, 5. Zanikanje svojih občutij, 6. Preslišati neprijetne informacije, 7. Blodnje motnje (navedeno po Saleclovi 2020). Ista oseba lahko zanika realnost (obstoja koronavirusa in pom ena ukrepov) na več načinov, enkrat tako, drugič drugače. Skušamo živeti zdravo, da ne bi zboleli, vendar nam zavedanje pove, kdaj smo v določenem stanju. Zanikanje je eden izmed obrambnih mehanizmov in je posledica pomanjkljivega soočanja s problemom. Gre za odklanjanje, nepriznavanje znanega (Musek, 2003). Nekaterim so preventivne mere pred nezdravimi vplivi povsem tuje prav tako kot umetnost prilagajanja na spremembe, zlasti na slabše. Protestniki proti ukrepom v imenu demokracije so tudi indikatorji te vrste. Zanikanje nujnosti nošenja mask je eden izmed obrambnih mehanizmov, kar je posledica pomanjkljivega soočanja s problemom. Pri zanikanju realnosti gre za odklanjanje, nepriznavanje znanega (Musek, 2003). Nekaterim so preventivne mere pred nezdravimi vplivi povsem tuje prav tako kot umetnost prilagajanja na spremembe, zlasti na slabše.   
Kot vir dharme in metafizičnih principov urejanja, ki so značilni za zasnovo kozmosa, je Brahman možno šteti kot formalni in končni vzrok vsega stvarstva. Ta stališča o naravi Brahmana ustrezajo teološkim naukom hinduizma v šolah Advaita in Vishishta-Advaita.
Nevednost je psihološki obrambni mehanizem zanikanja zaradi potlačitve. Fromm bi to opredelil kot beg pred svobodo. Zavestno ali nezavedno, pasivno ali aktivno neznanje ni nov in v celoti negativen fenomen. Pomeni negacijo Aristotelove teze, da vsi ljudje težimo v znanju in k sreči. Kar se je spremenilo in je značilno za našo postindustrijsko in informacij sko dobo, je to, da smo konstantno izpostav ljeni veliki poplavi informacij in dezinformacij. In ker je v tem preobilju informiranosti marsikdaj težko ločiti resnico od laži, se čedalje več ljudi zavestno odloča za nevednost.
Saleclova (2020b) raziskuje, kako se strast do nevednosti kaže na različnih področjih družbe od ljubezni, travm, bolezni, genetike, forenzične znanosti do podatkovja. Odgovarja na vprašanja, kakšne koristi imajo posameznik in družba zaradi ignoriranja znanja, kako se spreminja odnos neo-liberalistične družbe do znanja strokovnjakov in do znanje nasploh. Nevednosti ne demonizira, pač pa podrobno raziskuje posledice njene (zlo)rabe. 
Človek ne bi smel biti zgolj reaktiven, ampak pretežno proaktiven, iniciativen. Vemo, kaj je še dostopno, če in ko postane vse posvetno nedostopno. Gre za nebeško krajestvo trinitarične ljubezni. Brezmejna sreča – ananda je v zrenju Boga.  
Poglejmo si najprej poglejmo definicijo zdravja. Med najbolj znanimi je opredelitev SZO (Svetovne zdravstvene organizacije) iz leta 1948, ki pravi naslednje: »Zdravje je stanje popolnega telesnega (fizičnega), duševnega (mentalnega) in socialnega blagostanja/ugodja in ne zgolj 'stanje' (v popravku l. 1990: dinamično ravnotežje) odsotnosti bolezni ali betežnosti/nemoči.« Zanikanje je v bistvu odklanjanje odgovornosti zase in za druge. S stališča polnih bolnišnic je to začasna rešitev, dokler se stanje ne poslabša. Ali to pomeni, da so covid bolniki prav tako zreducirani na nujno oskrbo kot vsi drugi? Vsi smo bili naivni, ko bi radi bi ohranili prejšnje stanje. Drugi val nas je doletel nepripravljene na poslabševanje stanja. Čas, ko 'številke okužb letijo v nebo',  terja tudi spremembe v nas: poiskati je treba vire notranje moči, duhovne luči, objema nebes. Prvi november je praznik vseh svetih, ki se zaradi svojih strahov niso ustavili pred preizkušnjami kuge, kolere, španske gripe,... Bi znali prevzeti energije preminulih za preživetje živih? 
Med naše sogovornike bi poleg vladnih govorcev sodili pogosteje še drugi strokovnjaki, (socialni) psihologi, modreci. komunikologi za stike z ljudmi. Upoštevati bi bilo potrebno zglede dobre prakse drugih držav.  Očitno je covid bolnikov manj, kjer je sodelovanje med državo in državljani boljše (npr. Kitajska, Nova Zelandija, Norveška). 
Koronavirus je zagospodaril po vseh evropskih državah. Vemo, da je to že kompleksna kriza.  Vprašanje, kako se medobčinsko in meddržavno odpirati in kako medsebojno komunicirati je bolj občutljivo kot smo mislili doslej. Zanikanje zadeva vse, ki niso odgovorni za dano stanje od nekaterih voditeljev do državljanov.  Čim manj je zanikanja v smislu samozaslepljevanja, tem bolj uspešno je sooča nje s pandemijo. Če je javno življenje samo dostop do trgovin, druženje in zabave, potem nismo prišli dlje od rimskih manir 'kruha in iger' (panem et circenses).  Verjetno bo treba trajno sprejeti nove omejitve. To je boleče, ker prinaša negoto vost, tesnobo, depresijo, apatijo, utrujenost, kar ogroža duševno zdravje. Pomeni tudi reduk cijo dostopnosti zdravnikov za druge bolezni na nujne primere. To pomeni zniževanje ravni nacionalnega zdravja. Le Kitajski bo verjetno uspelo ohraniti rast gospodarstva na lanski stopnji.     
Dolgoročno bi morali premisliti, kaj pomeni 'reči življenju da. Le primeru afirmacij deluje  Frommova produktivna ljubezen in Franklova logoterapija. Covid 19 nastopa sedaj kot naravni in morda tudi umetni selektor podobno kot je v l. 1919 španska gripa in nekoč kuga.
Če naš um ustvarja naš svet, kako je tedaj mogoče, da ne obvladamo svojega sveta? Se torej slepimo, da ima naš racionalni um vse pod kontrolo? Ali pa samih sebe ne poznamo dovolj? Kaj je v resnici znotraj našega uma in na kakšne načine to vpliva na naše življenje? Katerih delov sebe se dejansko (ne) zavedamo?
Sweett Marden (2012) pravi »Živeti je sijajna stvar – zjutraj odpreti oči in pogledati v svet, piti čist zrak in uživati v prijetni sončni svetlobi, čutiti srčni utrip, vibrirati v zavedanju o moči in sili v vsakem živcu. Enostavno dobro je živeti in dober je svet, v katerem živimo, imamo ga radi kljub zlorabam, ki mu jih povzročamo.« Vedrina je trajno kakovost kakor sonce, ki spreminja mračni svet v paradiž lepote. Srečni ljudje živijo dlje, pogosteje napredujejo, in ustvarijo več denarja.«
 Sweett Marden (2012) nam pokaže, kako je mogoče biti v življenju srečen in kako izkoristiti to srečo, da bi postali uspešnejši. Najprej pride sreča in zatem uspeh, ne obratno. "Nekomu se svet zdi v breme, temačen in plitev, a drugemu bogat, zanimiv in poln pomenov.« - Schopen hauer. Če nekdo ljubi lepoto in jo išče v vsem, jo bo videl povsod, kamorkoli bo šel. Če je glasba v njegovi duši, jo bo slišal povsod; vsaka stvar v naravi mu bo pela. Dva človeka, ki živita v isti stavbi in delata enako delo, morda ne živita v istem svetu. Čeprav sta pod isto streho, lahko eden vidi popačenost in grdoto, svet mu ne prinaša zadovoljstva, vse je nesmisel no in neurejeno; a drugi je obkrožen z lepoto in harmonijo; vsi so prijazni do njega, nihče mu ne želi nič slabega. Ta dva človeka gledata iste objekte, vendar ne gledata skozi ista očala. Eden gleda skozi zamegljeno steklo, ki cel svet zastira v žalovanje; drugi gleda skozi rožnato obarvana očala, ki vse prelijejo z milino in se vsega dotaknejo z lepoto. Si sončni človek: »Razsipaj svoje cvetje, kamorkoli greš, kajti nikoli več ne boš šel po isti poti.«
Na Mardena so vplivali Samuel Smiles, dela Oliverja Wendella Holmesa starejšega in Ralpha Walda Emersona, ki sta bila predhodnika v 90. letih 20. stoletja Gibanja nove misli. Tako kot mnogi zagovorniki filozofije Nove misli je tudi Marden verjel, da naše misli vplivajo na naše življenje in življenjske okoliščine. Rekel je: "Svet, v katerem živimo, si oblikujemo in oblikujemo svoje okolje." Kljub temu, da je najbolj znan po svojih knjigah o finančnem uspehu, je vedno poudarjal, da bo to posledica gojenja osebnega razvoja: "Zlata priložnost, ki jo iščete, je v vas samih. Ni v vašem okolju; to ni v sreči ali naključju ali pomoči drugih; to je samo v vas samih." 
Širovnik Moškon (2019) je psihterapevtka in duhovna vaditeljica, ki ima lastni inštitut. Pravi: Da bi razumeli naš zunanji svet, je treba najprej spoznati delovanje našega notranjega sveta. Če želimo zavestno sodelovati in soustvarjati svoje življenje, je nujno treba ozavestiti nezaved ne silnice, ki delujejo kot psiho-spiritualni mehanizem iz središča našega nezavednega bitja. Šele ko spoznamo delovanje svoje podzavesti, ko razumemo, kako ta tvori naše izkušnje in kaj je v nas na nezavednem nivoju, pridobimo moč in sposobnost, da posežemo v proces ustvarjanja svojega življenja. S tem naredimo kvantni preskok v zavest pete dimenzije. 
V tem stanju smo osvobojeni delovanja po načelih sile, trpljenja, nižjih nagonov in strahu, ki se odslikavajo v naši realnosti. Uglasimo se z višjo resnico miru, harmonije, plodnosti, ustvarjalnosti in obilja svojega poslanstva. Avtoričine zgodbe in primeri v bralcu vzbudijo zanimanje za koncept prebujanja in ozaveščanja nezavednega uma. Spodbujajo osebno transformacijo, saj v nas sproži procese ozaveščanja in s tem oplemeniti prav vsako sporočilo, ki ga vsebuje. 
Na svoje težave ne glejmo več kot na nepremostljive ovire zunanjega sveta, temveč v njih najdejo priložnost in izziv za spremembo in rast. Tako bomo hitreje prepoznavali priložnosti in bomo bolj dojemljivi za udejanjanje sprememb v svojem življenju. Sčasoma bo naš pogled odkrival svet svobode, radosti, navdiha drugim, ki bodo sledili po tej poti. 
Vsak, ki bi rad razumel, zakaj se mu življenje dogaja, kako se mu dogaja in kaj lahko stori, da sam živi svoje življenje (fr. vivre sa vie). Na 5ih nivojih procesov ozaveščanja se lahko ozavestimo nezavednega in se osvobodimo neželenih vzorcev. V zadnji lekciji smo odkrivali različne identifikacije kot definicije in funkcije kot namene zavesti. Niso pa to že vse, ker zavest ne more biti do konca pojasnjena. 
Bistvo celotne kreacije je sila, vibracija, ki se spusti v človeški zarodek iz kozmosa, da se lahko v maternici začne njegov razvoj. Zavedanje preprosto pomeni biti! Čeprav je zavest v jedru kreacije, ker ustvarja kreacijo, se je pogosto ne zavedamo. Ekstatično zavedanjepomeni živeti z vsem srcem, vso dušo, vsem mišljenjem. 
Kot človeška bitja nas torej vodi prasila vesolja – Vir, Božanski Absolut, Zavest, Jezus ali kakor koli jo že poimenujemo. Zavest je bistvo vsega. Človek je združitev zavesti in telesa.
Zavest se udejanja v materiji, zato nas zgolj istovetenje s fizičnim odtujuje od samega sebe, od smisla in jemlje življenju njegovo vrednost. Ta zavest nam omogoča, da lahko opazujemo vse, kar nismo – svoja čustva, misli, um. Šele ko odvržemo vse, kar nismo, spoznamo svoje bistvo. Zavest je naše bistvo, sebstvo, to, kar smo.
Ta zavest je vir resnice, našega notranjega znanja. V religijah kot sta krščanstvo in budizem tisti,  ki se prepozna kot zavest postane osvobojen, kar je cilj vsakega duhovnega iskalca. Zavedati se svoje zavesti, svojega zavedanja preprosto pomeni strastno obstajati, občutiti živost življenja v vsaki celici svojega telesa.
Strast duše je brezmejna. Vedno je tu, vedno prevladuje. Z njo ste se povezali v svojih najtemnejših trenutkih in v drugačnih stanjih. Ne potrebujete ekstremnih izkušenj, da bi začutili strast svoje duše. Prebujenje v zavestnega človeka s sabo prinaša številne zmaje in demone, ki na plan prinesejo vaše najgloblje, najtemnejše probleme in strahove. Obstajajo zapisane izkušnje o znakih, ki kažejo na prebujanje npr. prikaz zlih demonov. 
Življenje je namenjeno razvoju zavesti, potovanju proti žarišču zavesti. In bližje ko smo središču oz. svojemu bistvu, večje je naše zavedanje. To je pot prebujanja naših spečih potencialov in naše speče modrosti. Po tej poti ne hodimo takrat, kadar sledimo različnim psihičnim in fizičnim vzgibom, ki prihajajo z oboda “kroga”, temveč le, kadar sledimo vzgibom, ki prihajajo iz našega središča oziroma našega duha.
Pogosto se premalo zavedamo sebe, zlasti tedaj, ko se ujamemo v zanko depresije, anksioz nosti, pomanjkanja depresije, težav v partnerskem odnosu ali porazov. Na srečo se svojih težav lahko bolje zavedamo, ko pozornost posvetimo občutkom, mislim, čustvom in vzorcem.
Kaj nam sporoča naše telo z določenimi občutki? Začnimo pri svojih stopalih in se sprehodi mo po celem telesu in bodimo na morebitne skrite bolečine, težko dihanje,… Assagioli predlaga celo pogovor in pomiritev s svojimi podosebnostmi. Pri tem ne bi smeli zanemariti nobene izmed različnih inteligenc. Zlasti sta pomembni čustvena in racionalna. Bodimo pozorni na to, kako ta čustva vplivajo na našo presojo in mnenje o nas samih. Lahko opazimo, da po hrani vedno posežemo takrat, ko smo jezni ter se zaradi nje obsojamo. Potrebna sta čas in potrpežljivost – a če bomo vztrajni, bomo na ta način dobili zelo dober vpogled vase. Ugotovili bomo, kdaj škodujemo sebi. Tak uvid vam lahko odpre vrata do sprememb.
Na podobne situacije se odzivamo na zelo podoben način, zato je pomembno, da se začnemo bolj zavedati svojih vzorcev. Npr. opazimo, da smo pretirano kritični do partnerjev, ki se  trudijo, da bi nam ustregli. S takim uvidom lahko prepoznamo sprožilce, ki so odgovorni za naš odziv. Na ta način lahko začnemo spreminjati stare vzorce oz. jih nadomeščati z novimi. Vsakdanja zavest ni vpeta v izboljševanje same sebe. vsi mislimo, da se že poznamo, dejansko pa ne vemo, kaj delamo. Biti čuječ terja nenehno željo po učenju in raziskovanju samih sebe. To pride le z veliko vztrajne vaje. 
Jogi Patandjali (2019) po budistični filozofiji razlikuje nižji um – sem in višji um – rg pa, ki je neodvisen, večen, slika: kako opica vodi slona, dokler se slon z disciplino osvobodi opice. Na koncu poti ima rg pa izbiro, ali se vrne k ljudem, ki se še niso osvobodili kot v Platonovi votlini, ali pa ostane v nirvani (ind. Nirdvanva – stanje nerazdvojenosti). Meni še »naj manifestacije čitte t. j. psihičnih funkcij odmrejo« zato, da pridemo k neposrednemu spozna nju, da je »Jaz«, to vseprisotno, nespremenljivo, najgloblje bistvo naše  lastne zavesti in hkrati bistvo vsega, kar obstaja.
Vse je božansko in zato se vsemu čudimo. Čudenje pa je izvor filozofije, religije, umetnosti… Ni pomembno, če najvišje poimenujemo Univerzalna Zavest, Alah, Bog, Jehova, Veliki Duh ali Polje kvantnega vakuma-praznine, ker vsi izviramo iz istega bistva.
To dviguje nivo spoštovanja do sveta, v katerem živimo. Polje zavesti (ang. mindstuff, indij. čita) ima sposobnost zavedanja vsakršnega možnega izkustva – vse, kar kdorkoli sploh lahko izkusi v življenju (tudi izven fizičnega telesa); vsaka izkušnja vseh bitij na tem planetu ali kateregakoli čutečega bitja kjerkoli v vesolju. V tem pogledu ima zavest neskončen potencial. Zato Mahariši Maheš pravi: »Zavest je polje vseh možnosti«. To je apeiron pri Anaksimandru, dynamis pri Aristotelu. 
Želimo si mir, ki nas ne bo več zapustil.  Vesolje dobi svoj čar. Če je naše lastno bistvo božansko, in če je to bistvo zavesti možno najti povsod in v vsem, potem je vse božansko. S kozmopolitskega vidika morda ni več pomembno, ali najvišji vrh evolucije imenujemo Univerzalna Zavest, Alah, Bog, Jehova, Veliki Duh ali Polje kvantnega vakuma-praznine, ker vsi izviramo iz istega bistva.
 To dviguje nivo spoštovanja do sveta, v katerem živimo. Ko spoznam, da ta svet, čeprav na prvi pogled prav nič ne kaže na to, v končni fazi izvira iz istega bistva, kot moje lastno bitje, sem poln čudenja. Vse ponovno dobi svojo očarljivost in čarobnost.
Aštavakra Gita staroindijski tekst pojasnjuje: »Vesolje je bilo ustvarjeno v meni kot podoba, je prežeto z mano. Vesolje je porojeno iz mene, v meni obstaja in v meni premine«. S stališča zavesti je bil na začetku logos«. Beseda, logos pomeni tudi »misel ali bistvo«. Za budiste je bilo na začetku duhovno bistvo, čitta.
Peter Russell vidi preobrat nove paradigme znanja o dogodkih iz predpostavke, da ti v »zunanjem« svetu določajo naše notranje občutke k resnici, po kateri naša notranja občutja in misli določajo našo »zunanjo« realnost. 
Petrovićeva (2015, 145-183) poglobljeno razmišlja o razsežnosti zavesti od 1. našega telesa, zavesti vsakega organa posebej, tako imajo srce in trebušni organi še svoje možgane, zavesti DNK, čaker do 2. globalnega in 3. kozmičnega zavedanja. Tesla metamorfoza se izvaja na treh ravneh in sicer kot Tesla metamorfoza zdravja (Tesla metamorfoza I), Tesla komunikaci ja duše (Tesla metamorfoza II) in kot Tesla metamorfoza svetlobnega telesa (Tesla metamorfo za III). Pri nobeni od teh treh metod iskanje zaščite s klicanjem angelov, vodnikov itd. ni potrebno in tako ravnanje naj bi temeljilo na strahu in nezaupanju v lastno početje. Za praktici ranje Tesla metamorfoze sta poleg osnovne predispozicije za stik s Tesla valovi pomembni še dve ključni stvari: visoka moralna načela in ljubezen. Že Tesla naj bi močno vztrajal pri morali in etiki, zato je pomembno, da so praktikove namere čiste, da vedno preveri svoja hotenja zakaj nekaj dela. Dokler praktiki Tesla metamorfoze ljubezni niso sposobni izžarevati spontano, najprej dosežejo, da se osredotočenost iz možganov prenese na raven srca , kjer nato začutijo prijetno toplino in jo preobrazijo v ljubezen. Praktiki sami se na seminarjih naučijo kako se uglasiti s frekvencami Tesla metamorfoze. Najpomembnejša pri tem je namera, potem pa misel oz. prošnja za zdravilne frekvence. Pomembno je tudi, da je klient  hvaležen, da je del tega energijskega polja. Tesla metamorfozo I, II in III Anja Petrović poučuje na svojih delavnicah, poleg teh treh stopenj pa obstaja tudi Mentorski program in pa Program za učitelje Tesla metamorfoze.  Slovenka Rina Doreni je postala prvi mentor Tesla metamorfoze.   
Razum v svoji analitični vnemi pogosto negira duha in vero v Boga. Mulejeva mam razkriva duhovne in psihične zakone. Če jih upoštevamo smo zdravi, če pa ne upoštevamo, se pokažejo psihosomatske posledice, ki so za vsakdanjo zavest nerazumljive in pripisane kruti usodi. Šele sinteza razmišljanja in intuitivnega dojemanja odpre zavesti nove poglede na naše mesto v svetu. Ta zaključek, ki postane izhodišče njene nove paradigme, sam po sebi ni revolucionaren. 
Zdravnica, ki je zbolela in je morala premagati raka z metodami osebnostne rasti, je tudi Nela Sršen (2013) razkriva svoja najgloblja čustva, ki so ji pogojevala raka. Opisuje, kako je kot bolnica doživela stanje klinične smrti in kako je potem zdravila svoje bolečine.﻿ To  je neverjetno, kako posameznik ne more verjeti, da je samemu sebi največji sovražnik, ker si škoduje. 

S preučevanjem zavesti dobimo pomembna nadčutna znanja, ki poudarjajo evolucijski smisel smrti. To je vaša edinstvena priložnost za duhovno osvoboditev. Z duhovnega stališča je trenutek smrti izredno dragocen; na kratko povedano, ta zaključek človeške izkušnje nam zagotavlja možnost razsvetljenja. Glede na to, da je smrt neizogibna za vse, se lahko s pomočjo joge samega sebe pripravimo na ta trenutek. Namesto da se odmikamo od spoznanja trenutka smrti, ki nas čaka, se s smrtjo soočimo in se tako pripravimo, da nas ona ne ujame nemočne in nevedne.
To edinstveno znanje, ki ga pridoobitena delavnici 'Umetnost umiranja' pomaga posamezniku odpraviti strahove, prepoznati in razumeti proces smrti, opustiti zmotna prepričanja, ter s pomočjo določenih jogijskih vaj, ta negotovi trenutek spremeniti v bogato spiritualno izkuš njo. Eden največjih ciljev tega tečaja je usposobiti udeležence, da se srečajo z lastno smrtjo umno brez strahu in kako nuditi podporo bližnjim k duhovni smrti, da preminejo bolj srečno, bolj zavestno in bolj dostojanstveno.
Naj vam ti nauki pomagajo preseči vaše strahove, da boste z njihovo pomočjo lahko sprejeli dobrodejen odnos do smrti in v vašem osebnem življenju to temo povzdignili iz nevednosti v svetlobo znanja in upanja.
Predavanja in vaje vodi Dharmananda, izkušeni učitelj joge, tantre in meditacije.  Z njegovo pomočjo spoznamo in vadimo: 
- Nauk o resničnem pomenu smrti s stališča Joge
- Splošna prepričanja o smrti v primerjavi s Tibetanskim razumevanjem procesa umiranja
- Moderne raziskave o smrti, proces umiranja in izkušnje bližnje smrti tibetanske skrivnosti o pravem pristopu k smrti in njegovih posledicah
- Bardo Thodol, starodavna Tibetanska knjiga mrtvih
- Process zavestne smrti – kako pomagati sebi in drugim pri pripravi na duhovni potek umiranja
- Tibetanska tehnika Phowa (prenos zavesti)
- Širok nabor drugih virov informacij, vključuno z metodami iz parapsihologije, Hatha Joge, šamanskih postopkov in skrivnih tantričnih meditacij.

5.O širjenju družbe in vesolja
Govorimo o rasti svetovnega prebivalstva. Sedaj nas je že skoraj 8 milijard. Širjenje vesolja pa jemljemo kot dejstvo. Oboje pa se lahko v prihodnosti tudi krči. Totalitarizmi 20. In 21. stoletja se širjenje totalitarnih vladavin spozabljajo nad vladanjem sveta kot celote obstoječega, čeprav ga jemlje kot svojo »objektivno predpostavko«. Totalitar nost kot totalitarium se opolnomočuje s postavljanjem sveta, ki je totalizacija družbene subjektivitete. Tudi sistem produkcije, ki ga diktira tehnoznanstveni napredek in se globalno kapitalizira. To je posledica umiranja oz. razkrajanje demokracije na obroke, ki jo morda lahko še rešimo, vendar pa je to čedalje težje. Družba dobiva razne konotacije kot so odprta – zaprta (Popper, 1947), družba spektakla (Debord, 1999), nevarna družba (Beck, 2002)  
Mlodinow (2017) nam pokaže družbene okoliščine znanstvenih odkritij v zgodovini. Naniza  zgodbe izjemnih posameznikov npr. Galilea, Newtona, Darwina, Einsteina itd., ki so s svojo vztrajnostjo, radovednostjo pomembno vplivali in spodbudili napredek človeštva.
Kako si je človek izdelal prvo orodje? Zakaj je začel pisati in kdaj je pisano besedo začel uporabljati tudi za komunikacijsko sredstvo? Kako in kdaj je prišlo do razvoja znanosti in umetnosti? Kako se je človek soočil z razjasnjevanjem skrivnosti vesolja in atomov? Pokončni misleci so do sedaj najboljše in najbolj odmevno delo ameriškega misleca in znanstvenika Leonarda Mlodinowa, v katerem se je avtor spoprijel z vprašanjem razvoja človekove vednosti o sebi in svetu, vse od pradavnine pa do najnovejših odkritij o človeku in vesolju okoli njega.
Mlodinow (2017) pojasnjuje človekov vzpon od njegovega skorajšnjega izumrtja do statusa najbolj gospodovalne sile, ki preobraža življenje na našem planetu. Kulturno antropološko delo je poklon širini in zmožnosti človekovega intelekta, ki si je skozi vso svojo zgodovino prizadeval odgovoriti na vprašanji »Kako?« in »Zakaj?«. Pokončni misleci natančno sledijo evoluciji človekovega razumevanja sveta skozi milijone let. … 
Iznajdba papirja, izum tiska in ustanovitev svetovnega spleta se štejejo za ključne prelomnice v načinu, kako človeštvo pripoveduje in razširja zgodbe med seboj. Manj znani v tem procesu so grški generali, japonske dvorne gospodične, španski osvajalci in pustolovci, karibski pesniki in ameriški astronavti, ki so vsak na svoj način odigrali pomembno vlogo v oblikovanju ter širjenju književnosti in literature.
Knjiga Napisani svet zavzeto pripoveduje zgodbo o razvoju literature in (knjižne) pripovedi, pri kateri se poglavja iz svetovne zgodovine zadnjih štirih tisočletij usodno prepletajo s tehnologijami pisanja in reprodukcije, od gline, kamna, pergamenta in papirja do tiska in računalnika. Puchner (2019) pokaže, kako so imele literatura in knjige ključno in pogosto tudi osrednjo vlogo pri razvoju najpomembnejših svetovnih religij, kako so bile pogonsko sredstvo političnih procesov na vseh koncih sveta ter so bile velikokrat tudi temelj za nastanek in obstanek mnogih narodov.
Napisani svet s svojimi analizami besedil skozi zgodovino – od epa o Gilgamešu prek zabeležk tega, kar so govorili Buda, Konfucij tn  Jezus Kristus in Sokrat, potem tega, kar sta s svojimi izumi in prizadevanji naredila Gutenberg in Luther, kar je v svojem času pomenil Cervantesov Don Kihot, kakšne premike po svetu je sprožil Komunistični manifest Marxa in Engelsa in kako sta se s svojim pisanjem Sovjetski zvezi uprla Solženicin in Ahmatova – pokaže, kako so knjižna dela pomembno vplivala na razvoj človeštva. Z navdahnjenim pripovedovanjem in precizno analizo nas Napisani svet očara.
Politika sploh ni tako enostavno delovanje in mišljenje, kakor se vsakdanje kolokvialno in  poulično prikazuje z navidezno lahkostjo bivanja (kričavost, nasilje, deklarativne parole). Med sedmimi vrstami mišljenja kot so praktično, matematično, naravoslovno-kavzalno, psihološko, zgodovinsko, filozofsko ga Trstenjak (1999) ne omenja. Seveda bi lahko še kakšno vrsto dodali ali pa vključili v že navedeno, če bi jo nadalje razčlenili oz. deducirali – konkretizirali. Zaradi prezasičenosti s političnim dogajanjem (nem. Politikverdrossenheit) nastane vprašanje, ime česa je politika. Ali so zanjo značilne samo barve uniform in mask njihovih nosilcev, njihove drže in parole, ali pa gre v njej za kaj več? Če je politika samo igra prestolov oz. shakespearjansko mnogo hrupa za nič, je za Alenko Zupančič rezultat nič. To je zanjo naša težavna nova normalnost, ki že kar nekaj časa traja in se je začela že pred koronakrizo. Kdo bo koga prehitel po levi, desni in spet po levi je odvisno od merjenja moči prek kontraverznih sodb  za in proti. Petkovo periodično kolesarjenje ni nujno pot v zaželeno svobodo, pač pa kaže na politiko kot tekmovalni šport. Opažam, da slabo razumljene demokratične pravice presegajo razumne meje preventivnih in kurativnih epidemioloških ukrepov.  Ko se epidemiološka slika poslabša, državne in osebne meje zapiramo, ko se izboljša, jih raznobarvno odpiramo. Kolikor mi je znano, pa ni nihče razločno ne artikulira dileme, čemu vse smo se v imenu zdravja odpovedati ali kaj vse smo zaradi 'demokracije' pripravljeni tvegati da bi ohranili množično priložnost okuževati in biti okuženi v bolni družbi. Epidemiološke izkušnje in motivi posameznikov, ki se niso navajeni omejevati govorijo nasprotujoče jezike. Težava pa je, da smo odvisni od najšibkejših členov. Tudi Žižek se boji, da bo zaradi omejenih zdravstvenih kapacitet sčasoma prevladal socialni darwinizem.    

Dean Komel (2019) bi takšno početje opredelil kot posezonsko razprodajo vrednot. Jasno je, da se vrednote ne uresničujejo po manifestih, deklaracijah in vzklikih, čeprav zaradi površnosti prav to poveličujemo. Zato tudi, kot je ugotovil Girard, določanje grešnih kozlov dolgoročno ne pomaga, čeprav nudi začasno fiktivno zadovoljstvo (npr. predčasnih volitev). Večina ne pomisli, da je bolj produktivno sprejemanje lastnih senc namesto njihovih (sovražnih?) projekcij v druge. Komel ugotavlja, se ni zgodilo Nietzscheje vo napovedano prevrednotenje vrednot (nem. Umwertung aller Werten) in s tem tudi ne človek na nadčloveškem piedestalu. Galilejeva ugotovitev  'in vendar se giblje' (it. eppur si muove) dobi pri Nietzscheju pomen večnega povračanja istega po modelu paradoksa identitete kroga. Iščemo dostojanstvo človeka skozi dostojanstvo politike, ekonomije, itd.  

Ob ustavljenem času pandemije se zastavlja vprašanje, ali bomo kljub naglici obnove gospodarskega razvoja do tega stanja prišli. Španska gripa je pokosila v enem letu po 1. svetovni vojni cca 50 milijonov žrtev, današnja koronavirusna, ki še ni končana, pa jih ima že več kot 10 milijonov zbolelih. Pandemija bo imela verjetno takšne posledice kot vojna. Politika možnega je bila vpeta v zgodovino, ker je vedela, da je prihodnost treba šele zgraditi. Obstoječe pa je treba preseči. Zato so se politiki po 2. svetovni vojni bolje zavedali njene vpetosti v zgodovino kot se danes. Poznali smo jih kot velike osebnosti z vizijo, zato so znale plavati proti toku. Realna politika je umazana pesem, ker je boj za oblast. Hannah Arendt (1986) je ugotovila, da je bilo tradicionalno kontemplativno življenje bolj smiselno, ker je moderno  aktivno preveč ogrožujoče za sodobno civilizacijo. S tem stališčem se približuje Spenglerjevim, Beckovim, Laschevim, Habermasovim, Žižkovim,… tezam o nevarnosti sodobne družbe. 

Videti je, da je politika možnega v smislu Rifkinovo (2009) utopične zasnove empatične civilizacije, ki predvideva vživljanje v težave drugih in posledično pomoč pri zmanjšanju njihovega trpljenja, vzdržnejša kot je današnja politika kot umazana pesem. Ta je nadgradnja Kantove Razprave o večnem miru.  Zaradi navzočnosti različnih kriz z nevarnimi razpleti se je treba vprašati tako kot po prvi in drugi svetovni vojni po pogojih možnosti zasnove drugačne humane politike in z njo zgodovine. Čim dlje ko bodo pandemije in ekološke krize trajale, bolj bomo primorani verjeti, da je svet življenja primernejša usmeritev kot zavajajoči postresničnostni špektakli. To bo mukotrpno rojevanje novega in sedanjega svetobolja (Schopenhauerjev izraz je Weltschmerzen, Heideggerjev s podobno intenco pa je pa zaple tanje metafizike - Verwindung der Metaphysick). Tudi Husserl je pisal o utrujeni Evropi, ki ji manjka duha. Verjetno bomo šele na koncu tunela dosegli spet vedrino.  

V času koronakrize je vprašanje najboljšega sveta večznačno. Če ga zastavi mo na ravni polemike Voltaira proti Leibnizovem konceptu vnaprej pripravljene harmonije, je seveda odgovor negativen. Pri Voltairu je najbolje, če v slogu junaka Kandida vsak goji svoj vrt, za zunanji svet se pa ne meni. Vendar pa že pri Leibnizu za nižje razvite monade svet  ni najboljši, ker trpijo zaradi višje razvitih monad. Te monade podobno kot današnji posamez niki nimajo pristne medsebojne komunikacije, ampak le zunanjo. Je to beg iz javnega življenja?

Na vprašanje dovolj dobrega sveta je možnih več odgovorov. 1. Pri Ciceronu je za posameznika domovina tam, kjer mu je dobro ali celo najbolje. Vendar pa je bilo njemu bolje v rimski republiki kot bi mu bilo v cesarstvu, proti kateremu se je boril. 2. Za marksiste je najboljši svet v prihodnosti komunizma. To pa se je doslej pokazalo kot utopija, ker je socialis tična revolucija s padcem Berlinskega zidu l. 1989 propadla. 3. Zato jo Edvard de Bono (2005) po učinkih označuje za negativno in ji postavil kot alternativo svoj koncept pozitivne revolucije l. 1991. De Bono je prezrl, da je bila proletarska revolucija ciljno pozitivna, saj ji je šlo za osvoboditev vsega človeštva, če bi izvajali do komunizma. Socialistična revolucija je zanj negativna, ker je bila avtokratska, enoumna, nasilna, razredno sovražna in izključujoča. Njegov koncept pa je pozitiven, ker je osebno avtonomen, demokratično dialoški, pogajalski, pluralno vključujoč do vseh udeležen cev, procesen. Predpostavlja odgovorno svobodo slehernika in širjenje rezultatov s spodbujanjem drugih za sodelovanje. Rekli bi, da je koncept globalno human.  Nastaja lahko najprej doma in ne šele na ulici ali v parlamentu. 

Lastnosti pozitivne revolucije so: 1. učinkovitost opravljenega dela, 2. konstruktivnost sle denja zastavljenemu cilju,  3. spoštovanje drugih, 4. izboljševanje sebe (self empower ment), 5. evalvacija rezultatov. Seveda je de Bonu mogoče očitati, da sledi optimizmu vzpona neoliberalizma, po katerem epistemološko vse gre (Feyerabend – anything goes), ker je tehnološkim inovatorjem vse dovoljeno (npr. Huawei, know have, high tech). 

De Bono probleme, ki jih ne more rešiti s tradicionalnim metafizično-dialektičnim mišljenjem rešuje na vzporeden, obstransko-lateralen in enostaven, skratka  alternativen način. Na ta način igra vlogo vodilnega modrega sintetične ga klobuka, ki je šesti za belim, rdečim, črnim, rumenim in zelenim. Sodobni management se začne od spodaj navzgor in ne obratno, kar se izkaže kot vsiljevanje volje drugemu. Videti je, da se pogosto ukvarja s poslovnostjo in podjetništvom, vendar pa mu ni nič človeškega tuje in želi seči tudi do globalnih problemov preživetja. 

Današnji svet po budistični Nagarjunovi štirivalentni logiki ni za vse niti solzna dolina, niti Platonova votlina. Ni vseeno, ali iščemo najboljši svet med slabimi ali med dobrimi svetovi ali pa iščemo najbolj vzdržnega med krhkimi svetovi. Za posameznika je najbolj optimalno, da se zna veseliti življenja, četudi ni v njem vse v redu. Kristusov nasvet TIPa pomeni uresničevanje nameravanega. Če duhov ne povezanosti ne iščemo, nam razpada.   Če bi bilo po Marxovo, bi se svet spremenil v delov no taborišče. Nesporno Bog obstaja zato, da pomaga človeku. Naša investicija vanj je živa vera. Brez nje nam ostane le nihilizem. 

Ključno je vprašanje, v kaj verjamemo: ali v postresničnostno politično zamegljevanje z asociacijo na Wheenove prodajalce megle ali pa v »dobro Evropo«. Pred evroskeptičnimi, populističnimi in ekstremističnimi elementi v EU svarita že Urbanija in Kalan (2012). Evropsko unijo v smislu 'evrotropije' razumeta kot skrbnico skupnega evropskega doma, kjer je prostor za vse. Znano je, da naj bomo sami najprej sprememba, ki jo želimo v zunanjem svetu. Ker pa je boljša vsaj ena utopična vizija humanizma kot iluzije katerekoli nihilistične ravnodušnosti totalitarne prakse, je ključno vprašanje, kako je možno izkustvo humane politike. Škoda je, da pri letošnjih majskih volitvah v EU le nekateri volivci vedo, kdo zastopa t. im. realno politiko partikularizma pretežno nacionalnih interesov, instrumentalno – institucionalna razmerja, nagon (nem. Trieb, fr. passion, ang. drive) smrti, izkoriščevalsko ekonomijo, formalno kontrolo nad ljudmi, kdo pa politiko možnega v smislu človeškega dostojanstva, spodbujanja sproščene ustvarjalnosti posamezni kov, lokalno samooskrbnost, čistost okolja, sočutno sožitje, empatično civilizacijo, dejansko odprto poslušanje za probleme sveta in njegove smiselne rešitve za ohranitev sveta življenja. Če bi bili bolje obveščeni o opredeljenih dilemah, bi lažje volili prave ljudi na prava mesta.

Rak (2020 navaja primer politike v Švici, ki je skoraj nobena druga država ne posnema. Švica  je izjemen primer politike kot korektnega upravljanja javnih zadev. Aktivizem se spreminja v šov, pri katerem akterji oz. protagonisti ne računajo na uresničitev svojih fantazem. Nietzsche – vse absolutno spada v področje patologije. Na področju družboslovja se lahko vsakdo okliče za preroka, ki ve za vse odgovore. Gre za demonizacijo realnega ali navideznega nasprotnika v smislu nezmotljivega razsodnika. To etiketiranje, se približuje mističnim obredom z izganjanjem zlih duhov z naivnim prepričanjem, da bodo težave izginile z zaklinjanjem. Te poenostavljene predstave kažejo na infantilizacijo histeričnega puritanstva, ki skuša izbrisati vse, kar ne ustreza idealom. Neznosna lahkost in poenostavljenost reagiranja je posledica zapletenosti pojavov, s katerimi se nismo pripravljeni resno soočiti. Čeprav umetna sestavljen ka ne ustreza realnemu stanju jo prav zato fanatično zastopa. Vzdušje postaja tako zastrup ljeno, da noben konsenz ni mogoč, ker ni skupnega imenovalca. Manjka globalna vizija, ki bi bila potrebna, da bi vedeli, ali nas je preveč, premalo ali ravno prav. Kriza je kataliozator za spodbujanje nastajanja novih poklicev, vendar pa tudi zanemarjanja medosebnih stikov.   

Povsod po svetu so protesti zaradi karanten in restriktivnih politik. So to realizacije idealov revolucionarjev, Hessela (2011). Hessel ve, da se upiramo obstoječemu stanju najbolje na miroljuben, ustvarjalen in ne nasilno. Že iz tega je razvidno, da jeza ni dober motiv za proteste.  Jeza, ki sprva povezuje proti skupnemu sovražniku, grešnemu kozlu, se potem usmeri proti disidentom znotraj sebe. Tako revolucija žre lastne otroke.   
Ali vodi svet naprej ali pa zapleta samega vase?  Zaradi jeze je treba ta svet najprej zrušiti. Težava pa je, da ga je laže rušiti kot graditi. Mar naj sledi niču vrednot nič zaradi ruševin. Tega se Hessel zaveda. Svetobolje občutimo, ker svetu ne gre bolje. S korona-krizo se je pokazalo, da kapitalizem ni takšen, kakršnega se je predstavljal. Totalna mobilnost se lahko v trenutku sprevrže v totalni zastoj.  Filozofi niso odreševalci, ampak prej detektorji sveta. kakšno je miroljubno upiranje? Upirati se je možno afirmativno, ker negacija obstoječe stanje utrjuje. 
Volja do moči je moč za več moči. Vprašanje je, kje in kdaj. Morda v umetnosti, znanosti, ustvarjalnosti. Nietzsche tudi pravi, da je vedno treba braniti 'močne pred šibkimi'. Pomeni raje hoteti nič kot nič hoteti (Nietzsche). Tehnika od narave hoče nemogoče.  Metafizika se je prelevila v tehniko, kibernetiko. Antropocen oz. kapitalocen je takšen totalitarium kot totalizacija vseh centrov, ki ga Komel (2019) opisuje. Realnost se da reproducirati.  Ko človek manipulira z vsem bivajočim, žal eksperimentira tudi z lastnim bistvom. Manifestacija bivajočega je način funkcioniranja volje do volje oz. subjektivitete družbe. Temu se podreja, ne da bi vedel čemu. Machen je poiesis, techne. Volja do volje vse do-voljuje. Bistvo tehnike je ambivalentno. Kaže na skrivnost vsakega razkrivanja. V antiki je techne pomenila tudi sijaj resnice.  Kaj je prostor kot fenomen? Je to, kakor ga arhitekt na novo ustvarja. Kot merljiv je neizmeren. Prav dehumanizacija sili k premisleku o humanizmu. 
Leta 1983, na vrhuncu hladne vojne, je bil svet razdeljen na dva dela, ravno tako Nemčija, rožljanje z atomskim orožjem pa je bilo stalnica. Sloterdijkovo delo Kritika ciničnega uma, s katerim je vzbudil precej pozornosti, nasprotuje cinizmu kot »razsvetljeni napačni zavesti«. 200 let po Kantovem delu Kritika čistega uma se Sloterdijk sprašuje, ali je sploh še mogoče  verjeti v razum in v ideale človeštva. Verjeti v um, v ostanke razsvetljenstva jen filozofska vera. Cinizem je nekaj, kar je usodno vezano na zahodnjaški um. Začenja se že takrat, ko se zares začne tudi antična filozofija, s Platonovo metafiziko. Toda šele z modernim svetom in evolucijo postane problem, ki vznemirja. Res pa je tudi, da se svet od izdaje dela ni kaj dosti izboljšal. Humanistični izobraženci ostajajo skeptični glede idealov razsvetljenstva. Sedaj vidimo, da ti pravzaprav nikoli niso bili, za kar so se pretvarjali. Razsvetljenski avtorji so slavili človekovo svobodo, obenem pa zagotavljali kritje kolonialnega zatiranja in podrejanja. Znanstveniki si prizadevajo spoznavati naravo, industrialci pa jo uničujejo. Politiki govorijo o demokraciji, hkrati pa ustvarjajo mezdne sužnje. Razsvetljenstvo je bilo, po Sloterdijkovem mnenju, v najboljšem primeru gledališče lažnih obljub. Sloterdijk (1983) je ocenil, da smo se v post-razsvetljenskih časih znašli v dobi cinizma ali razsvetljene lažne zavesti. Svet ni tak, kot naj bi bil in da ne živimo tako, kot bi morali živeti. Kljub temu opravljamo svoje delo in mislimo, da se kaj dosti ne da storiti. Sloterdijkova Kritika ciničnega uma skuša najti perspektivo pot. Smo v stiski, ker se ne moremo vračati k idealom razsvetljenstva, ker smo jih spregledali. Ne moremo se pretvarjati, da je svet boljši, kot je v resnici. Kaj nam torej ostane drugega kot cinizem? Sloterdijk (2003) meni, da je mogoče premagati cinizem le preko ustvarjalnega dejanja ljubezni. S tem se približuje Kierkegaardu in Dostojevskemu.
Dostojevskijev junak Ivan je iz nedopustnosti trpljenja nedolžnih otrok izpeljal najbolj totalitaren družbeni sistem. Dva potepuha - brezdomca, Vladimir (Didi) in Estragon (Gogo), se vsak dan srečujeta na cesti, poleg nekega drevesa in čakata na Godota. Godot je prispodoba za boga, upanje in smisel. Vsak dan k njima prihaja deček, ki jima vliva upanje, da bo Godot zagotovo prišel naslednji dan. Čas in kraj dogajanja sta popolnoma nedoločena, tudi zato, ker junaka nenehno pozabljata, koliko časa sta na tem kraju, kaj sta delala prej itd.  Skušata se obesiti na drevo, vendar je vrv pretanka.          
Josef  K. v Kafkovem procesu postane ujetnik, vendar se lahko vseeno prosto giblje, hodi v službo, na sprehode, lahko se celo druži s svojimi prijatelji. Posledično začne sklepati, da bi lahko vse skupaj bila samo potegavščina prijateljev ob njegovem tridesetem rojstnem dnevu, zato vse skupaj na začetku jemlje neresno in lahkomiselno. Sčasoma začne vse bolj razmiš ljati o svoji situaciji in začne ga skrbeti, da zanj ne bo oprostilne sodbe. Josef sumi, da njegov odvetnik njegovo zadevo zavlačuje in da mu ne namerava pomagati. Zato prekine sodelovanje z njim. Tudi pri sodnemu slikarju Titorelliju ne najde rešitve. Nato se sreča se z duhovnikom, ki ga opozori, da se preveč zanaša na druge. Na večer pred Josefovim 31im rojstnim dnem ga obiščeta dva možaka, da ga odpeljeta do kamnoloma, kjer mu zabodeta nož v srce. Josef umre, njegove zadnje besede pa so: »Kot psa«. Človek torej niha med odvisnost jo od drugih in absolutno odgovornostjo za svoje življenja. Prva pomeni neznosno lahkost bivanja, druga pa svobodo kot pretežko breme. Le ob ustrezni podpori Boga in drugih začuti radost življenja.  
Ransmayr (2020) v 70ih zgodbah opisuje dogodke, ki jim je bil priča, ker jih je doživel na svojih potovanjih. Včasih vzame kak primer tudi iz pretekle zgodovine. Njegova rahločutnost mu pomaga, da ni ravnodušen. 
4 glavne vrline  stoikov izhajajo iz Platonove Države  426–435): 
1. Modrost (ang. Wisdom, gr.: φρόνησις –phronesis, σοφία "sophia", lat.: prudentia, sapientia)
2. Pogum (ang. Courage, gr.: ανδρεία -andreia, lat. fortitudo)
3. Pravičnost (ang. Justice, gr.: δικαιοσύνη "dikaiosyne", lat: iustitia)
4. Zmernost (ang. Temperance, gr.: σωφροσύνη "sophrosyne", lat. temperantia)
Nemogoče stvari so postale vsakdanja realnost. Zdi se, kot da smo v vojni, vendar s to razliko, da nismo, in s tem, da je sovražnik neviden in skorajda banalen. Žižek je hipne razmere primerjal z romanom Vojna svetov. “Vesoljci napadejo Zemljo. In kaj jih uniči? Enostavne bakterije! Zdaj pa je videti, da smo mi vesoljci in se nam življenje maščuje s tem virusom.” Žižek pravi, da se definira kot ateistični kristjan. “Nekaj se moramo naučiti iz trenutka, ko Marija Magdalena vidi vstalega Kristusa in ji v latinščini Jezus reče, da se ga ne sme dotakniti. Sporočilo Kristusa je enostavno, ne bodi obseden z mano.” Nadaljuje: “Paradoks se je zaostril. Ljubezen do drugega zdaj pokažeš tako, da se ga ne dotakneš.”
V takšnih časih ima oblast izjemno pomembno vlogo, a je to tudi za oblast pomembna preizkušnja. “Zdaj se mora oblast izkazati. Brez izgovora. Oblast mora postati vredna našega zaupanja. /…/ Kapitalizem bo znal vse izkoristiti. Pomagali bodo velikim družbam, nacionalizmi bodo eksplodirali. To bo strahotna preizkušnja. Ne skrbi me direkten javni nered, ampak da bomo privolili v stvari, ki smo jih imeli do zdaj za etično samoumevne.”
Žižek je imel upanje, da je Evropa ob vseh pomanjkljivostih pokazala minimalno solidarnost do sebe, do svojih sestavin. “Zdaj se vse ruši. Pri prvem valu bi vsi bi morali brezpogojno pomagati Italiji.” Sprašuje se, ali se zavedamo, da se nam bo spremenil najosnovnejši način življenja? Svež zrak, družba? “Prvi odziv ljudi je, da to ne more biti res.” Poudarja, da nismo pripravljeni resno jemati, kako se bo zdravstveno, ekonomsko in mentalno spremenil naš svet. S tem aludira na mehanizem zanikanja. “Lahko je biti v izolaciji teden ali dva. Izolacija bo trajala in tudi, če bo boljše, se lahko zgodi naslednji val. Težko bomo zgraditi drugačno normalnost.”  
Kaj so pravzaprav virusi. Biologi niso enotni, ali so to živa bitja ali samo kemijski procesi. Zdi se, da so to fotokopirni stroji, ki nas uporabljajo za fotokopiranje. Skoraj prevladujoči trend v današnjih t. im. kognitivnih znanostih, ki skušajo na podlagi Darwina razložiti človeški um, je, da je človeški um neke vrste virus na nas kot živalih. Mi kot živali bi bili neumni, če bi se podredili instinktom in životarili. In kaj pomeni duh? Duh pomeni, da te neke ideje kot virusi okupirajo. Ideje so lahko plemenite, lahko so zlobne in nas izkoriščajo, lahko nas tudi uničijo. Situacija je nenavadna. Virusi so najnižje, hkrati pa je na neki način naša duhovnost virus v relativno uravnoteženi biologiji. Je tudi zaljubljenost vrsta virusa? Vse se ti zruši, lahko te uniči. Ne verjamem, da se iz tragedij lahko česar koli naučimo, ampak mogoče bo vsaj ta modrost ostala, kako neuravnoteženo je naše življenje, kako krhko je vse to. Ni velikega sovražnika, so samo naključja. Kitajec se odloči, da namerno poje netopirja, ampak saj ne bi krivil Kitajcev, to je le primer. Znanstveniki so ves čas ponavljali, da se bo to zgodilo. Vprašanje ni v tem, ali se bo zgodilo, temveč kdaj se bo zgodilo. Vem, da je po bitki enostavno biti general, a vseeno se človek sprašuje, ali se nismo znali na to malo bolje pripraviti.
Agambenova  poanta je v tem, kako zlahka smo se bili v imenu preprostega preživetja priprav ljeni odpovedati vrednotam, kot so prosto gibanje, socialnost … Žižek se opredeljuje kot ateistični kristjan, ki skuša ateistično brati sporočilo krščanstva. Želi se nekaj naučiti iz trenutka, iz Nove zaveze Svetega pisma, ko Marija Magdalena vidi vstalega Jezusa Kristusa nekaj dni po smrti, se ga skuša dotakniti in potem v latinščini Jezus odgovori »Noli me tangere«, ne se me dotakniti. Kako to brati? Zdaj namreč prav to govorimo drug drugemu. Sporočilo Kristusa je tukaj zelo lepo, ne biti obseden z menoj, ne se me dotikati kot čudo. Kristus pravi, da bo ostal živ tam, kjer je ljubezen med dvema njegovima učencema.
Sveta Marija prinaša varnost in vedrino tistim, ki so z njo v stiski. Pravi, da Boga zanima le to, če verujemo. Verovanje je kontrafaktično, ne glede na to, kakšna so trenutna dejstva, verjamemo da Bog dela dobro za nas. Večina začne v rizi obupavati, zato sestra Favstina goji 'upanje proti upanju'. Sama je živela v obpnih razmerah okupacije Poljske s strani Nemčije in SZ od l. 1939 dalje, pa se je tega dobro zavedala. Tudi sam imam vnuke. Vsi so shodili tako, da so padali na tla in nato vstali. To je bil začetek njihovega križevega pota, ki ga hodimo tudi mi v tretjem obdobju. Zaradi stisk ne bi smeli vere opuščati, ampak bi jo morali še poglobiti. Brez tega ni vstajenja. In brez svojega duhovnega rojstva ni božiča. V zadnjih leth smo govorili pretežno o komercialnem božiču, ker so nas razni sejmi zaslepljevali. Sekularizacija je v novem veku po reesansi nastala zato, ker s ljudje stremeli, da bi vse imeli. Pozabili pa so na to, čemur je Fromm rekel biti pred imeti. Tisti ateisti, ki so vero opustili zaradi imetja (vključno z imeti prav) opustili, ne morejo razumeti, zakaj jo drugi še imajo, tradicionalisti pa ne morejo razumeti, zakaj so jo drugi tako z lahkoto zapravili zaradi 'hudičevih skušnjav'. Schubertova nas v Uri molitve uči, kako spravimo to, kar smo prepustili hudiču, spet nazaj pod vodstvo Kristusa. 

Tudi posvetne, pogojne jubezni ni brez ljubezni do boga. Kadar je avtentična ljubezen, takrat se zavedamo božanske iskre v nas. Paradoks se je zdaj zaostril, ker ljubezen do sočloveka pokažeš tako, da se ga ne dotakneš. Izogibanje drugemu je postalo znamenje spoštovanje do drugega. Tukaj Agamben vidi prekratko, ko govori, da smo se pripravljeni vsemu odpovedati in v soljudeh vidimo nevarnost. Ni res, tukaj smo globlji. Sebe vidimo kot nevarnost do drugih. Sam sem ta hip v samoizolaciji, ker sem ekstremno rizična oseba, zato se s sinovoma vidimo samo na daleč, po telefonu. Nočeta se srečati z mano, ker sta veliko mlajša in se zavedata tega, da že lahko imata virus, pa ga tako kot velika večina ljudi čutita samo kot slabše počutje in prehlad ali, kot kažejo raziskave, ogromno število ljudi sploh ne ve, da ima virus v sebi. Bojita se, da bi ga prenesla name. To je težek preizkus. Ostane nam pa pogled. Še vedno verjamem v to klasično tezo, da je oko okno v človekovo dušo. Nekoga vidiš, ki ga imaš res rad ali pa tudi, če je tujec, pa se ga ne moreš dotakniti, a si izmenjata globok pogled vsej distanci navkljub je v tem pogledu takšna duhovna bližina, da skoraj ni možno večje.
“Virusi nas uporabljajo za fotokopiranje. Spominja me na filozofijo, na splošni trend kognitiv nih znanosti, pri čemer je človeški duh neke vrste virus na nas kot živalih. Kot živali bi bili neumni, duh pa pomeni ideje, ki nas kot virusi okupirajo.”
Nedvomno prihaja do grozljivih stvari. Do špekulacij, do vojnega dobičkarstva, do izkušnje, da se ohraniš na oblasti, kakor skuša Benjamin Netanjahu v Izraelu. Ampak, kdo pa se ne gre političnih iger? Trump se jih je šel, Putin se jih gre, na domačem in na mednarodnem igrišču lahko to opazujemo. Kljub vsemu temu pa je hkrati to izjemna preizkušnja za oblast. Oblast lahko brblja, da smo pripravljeni, ampak zdaj pa se mora izkazati, brez izgovora. Oblast mora postati vredna našega zaupanja. Nekaj je jasno. Ljudje so se mi posmehovali, da sem ideološki vojni dobičkar, da nesrečo izkoriščam za svojo promocijo, ker sem napisal, da ne gre samo za ta virus, ampak tudi za druge viruse. 
Kapitalizem bi znal vse izkoristiti za robotizacijo. Pomagali bi velikim družbam, nacionalizmi bodo eksplodirali. To bi bila strahotna preizkušnja. Žižka ne skrbijo javni neredi, ampak to, da se bo naša vsakdanja etika spremenila. Npr: staro pravilo etike v vojnah je, da se po bitki najprej pomaga najtežje ranjenim, čeprav to ni racionalno s stališča optimalnega preživetja. Brutalno biološko racionalno bi bilo, da najprej pomagamo lažje ranjenim, ki jih boš zagotovo lahko rešil, ne se ukvarjati s težko ranjenimi, ki bodo v vsakem primeru umrli. Sporočilo, oprosti, ostani doma in v miru umri. Preživetje najmočnejših Žižka skrbi. Na neki ravni bomo lahko nazadovali na logiko primitivnih družb. Ne dogaja se nekaj novega, s stališča logike preživetja se dogaja nekaj dobrega za nas. Umrlo bo kar nekaj odstotkov tistih, ki so šibki, ovira za naš zdravstveni in pokojninski sistem. Če je v nas še kaj duhovnosti, nas mora biti groza tega scenarija.
Havel (1994) je bil do dvoumnega značaja antipolitike previden. Verjel je, da je »antipolitič na politika« mogoča, vendar »po njeni lastni naravi ne more nihče vnaprej predvideti njenih posledic.« Ravno obratno, »je skrita, posredna, dolgoročna in težko jo je izmeriti; velikokrat obstaja zgolj v nevidnem področju družbene zavesti, vesti in podzavesti, zaradi česar je skorajda nemogoče določiti vrednosti, ki jo je prevzela znotraj in v kolikšnem obsegu, če sploh kakšnem, prispeva k oblikovanju družbenega razvoja.«  
Po letu 1970 se je Hawking začel ukvarjati s črnimi luknjami, v katerih končajo razvoj zvezde z dovolj veliko maso. Tem so posvečena naslednja štiri poglavja. Zvezda se nezadržno seseda in preostane singularnost. S svojo gravitacijo privlači snov iz okolja, ki pada proti njej. Spočetka so mislili, da se ne snov ne sevanje ne moreta pribiti iz dela prostora znotraj obzorja dogodkov singularnosti. Hawking pa je vključil v razpravo kvantno mehaniko in termodina miko in se oprijel misli, da ustreza površina obzorja, ki se ne more zmanjšati, entropiji. Spočetka je ugovarjal J. Beckensteinu, da je mogoče črni luknji prirediti temperaturo. Potem pa je spoznal, da se lahko blizu obzorja na račun energije gravitacijskega polja rodi par delec-antidelec. Enega od obeh pogoltne črna luknja, drugi pa odleti. Črna luknja seva kot vsako segreto telo, in to tem izdatneje, čim manjšo maso ima. Po dovolj dolgem času se spremeni v sevanje. Ta čas je tem krajši, čim manjša je njena masa. Črne luknje z zelo veliko maso le malo sevajo, mini črne luknje pa bi kmalu po nastanku eksplodirale, če bi obstajale.

Vesolje Hawkinga spominja na črno luknjo, le da ima večjo maso in se v njem snov giblje navzven, ne navznoter. Po Heisenbergovi neenačbi v kvantni mehaniki ne moremo natančno določiti lege in hitrosti delca. S tem ni mogoče uskladiti singularnosti ob velikem poku. Vesolje neposredno po velikem poku bi morali opisati v okviru kvantne teorije gravitacije, ki pa je še nimamo. Hawking je na poti do delnih rezultatov izhajal iz domneve, da je vesolje končno, a neomejeno, in da nima ne začetka ne konca. Uvedel je tri smeri časa 1. vesoljsko, 2. termodinamično in 3. psihološko. Pričakoval je, da se vse tri ujemajo. Dokazoval je, da se je Vesolje začelo s singularnostjo, a si je premislil, da na začetku ni bilo singularnosti. Hawking dokaj prepričano zastopa stališče, da obstaja teorija vsega, ki zajame vse vrste interakcij, tudi gravitacije, in sodi, da bomo to teorijo kmalu odkrili.

Obsežna literatura o vrednotah od Allporta (1961), Rokeacha (1973) do Ingleharta (1977), Hofstedeja (1980) in drugih vsebuje obilje napotkov za raziskovanje in razumevanje tega pojava. Tu bi se omejili le na nekaj oznak po Schwartzu (2003), ki vrednote označi kot verovanja, prepričanja, kot spoznavne strukture, ki so tesno povezane s čustvi. Vrednote se nanašajo na zaželene cilje (socialna enakost, svoboda, poštenost...) in presegajo omejene situacije in akcije. Vrednote služijo kot kriteriji za izbiranje, ocenjevanje dejanj, dogodkov, politike, ljudi, inštitucij in njihovo uvrščanje med dobre ali slabe, med zakonite ali nezakonite, med vredne zaupanja ali nevredne zaupanja - vselej v smeri postavljenih ciljev. Vrednote so tako uvrstljive druga do druge in urejene predstavljajo sisteme vrednostnih prioritet. Tako npr. danes v svetu in pri nas postavljamo vprašanje prioritet pri vrednotenju svobode, enakosti in varnosti. Zdi se, da je postmoderni trend s prednostnim uvrščanjem (vrednotenjem) svobode, človekovih pravic, varovanja okolja, kot se je razvijal v razmerah še vedno blokovsko razkla nega sveta koncem minulega stoletja, v današnjih razmerah unilateralizma, še posebej po 11. septembru, zaustavljen, celo zaobrnjen, k varnosti, obvladovanju in sili... in akcije usmerja pripisana pomembnost teh vrednot. Ali je postmoderni trend k odprtosti, k svobodi, k človeku in naravi zastal tudi v Evropi, v Sloveniji? Katere so vrednote, ki se z njimi prebivalci Slovenije danes najbolj istovetijo? Na kaj se pri ocenjevanju lahko opremo?

Slovensko družboslovje, sociologija ter socialna in politična psihologija z rezultati svojih raziskav v zadnjih desetletjih - in še posebej v času po osamosvojitvi do danes, ponujajo empirične raziskave, ki omogočajo dovolj podrobno razpoznavo vrednostnih orientacij prebivalcev Slovenije. Kakšne so vrednostne orientacijah mladine, dalje, meritve, opravljene tudi v Sloveniji (v treh časovnih presekih: 1992, 1995, 2000) v okviru Svetovne raziskave vrednot (WVS)? Poznamo Raziskavo slovensko javno mnenje (SJM), Mednarodno primerjalno raziskavo vrednot, Evropsko družboslovno raziskavo (ESS, 2002),ki je zajela 22  evropskih dežel. Ima obsežno operacionalizacijo (Schwartz) vrednostnih orientacij in ponuja dobro osnovo za primerjalno analizo in oceno sestave in prevladujočnosti vrednot v Sloveniji.

Na osnovi rezultatov in analiz raziskav SJM (1991-2003) lahko sklepamo o visoki nacionalni in deželni (državni) identifikaciji (identiteti) kot skupni značilnosti prebivalstva Slovenije. Delež nižje identificiranih,  ki bi želeli živeti v kaki drugi deželi, dosega le neznaten del celote.

Od 1960 je naše prebivalstvo naraslo za 33 %; nacionalni dohodek se je več kot podvojil, vladne naložbe v vzgojo in zdravje so dramatično narasle. Živimo dlje, zdravi smo bolj, kot smo bili prej, verjetno smo bogatejši in tehnološko naprednejši kot večina narodov. Toda v istem obdobju je za 400 % naraslo kriminalno nasilje, za 700 % je naraslo število rojstev zunaj zakona, potrojilo se je število otrok, ki živijo doma z enim samim staršem; število samomorov med najstniki se je povečalo 4 krat, na eno ločitev leta 1960 jih imamo zdaj šest... V tem obdobju je zabeležen tudi močan porast spolnih zločinov in zlorabe otrok."

Podobne ugotovitve veljajo tudi za druge države. Stanje vzgoje je po drugi svetovni vojni v razvitem demokratičnem svetu najbrž postalo res kritično, vendar v drugačni smeri, kot je bilo kritično v času prevladujočih avtoritarnih in tudi totalitarnih vzgojnih indoktrinacij. V enem in drugem primeru pa zadeva vrednotno in moralno zrelost ter odgovornost posameznika ter družbe. Človek se v imenu odgovorne svobode zoperstavlja avtoritarni vzgoji in indoktrina ciji, mora danes pa vis a vis nihilizmu rešuje vrednote same. Črtanje neutemeljenih avtoritet - indoktrinacije iz vzgojnih načrtovanj je pomembno je črtanje avtoritete samih vrednot, kar pa je nedopustno.

Socialni psiholog Haidt (2013) ki skuša odgovoriti na aktualna vprašanja iz našega vsakdana: zakaj (naši) politični voditelji ne zmorejo konstruktivno sodelovati in sprejemati modrih odločitev in zakaj na splošno mislijo slabo o dejanskih motivih državljanov. Haidt raziskuje izvore teh razcepljenosti v nezaupanju in pokaže pot do boljšega medsebojnega razumevanja. Najprej izpostavi različne moralne intuicije v različnih političnih kulturah levih in desnih strank. S sintezo antropoloških, zgodovinskih in psiholoških metod skuša pokazati na ključne razlike med konservativnimi in liberalnimi vrednotami, pri čemer skuša zavrniti klasično evolucijsko stališče, ki naj bi nas v želji po preživetju naredila za individualistične sebičneže. Kot alternativo ponudi tezo, da smo ljudje osnovi skupinska bitja, zato je naše druženje in povezovanje ključno za našo psihosocialno strukturo. Haidt v zaključku pove, kje ima vsaka stran prav in zakaj morajo za ustrezno raznolikost našega bivanja in njegov napredek živeti v družbi vse vrednote, od konservativnih do liberalnih. 
Haidtove raziskave pokažejo, kako na osnovi socialne intuicije izhajajo prepričanja. Racio nalna misel je pogosto le utemeljitev prvotnih prepričanj. Davida Huma in  Wilsona  navaja kot misleca, ki sta vlogo razumu ocenila nizko, Lawrenca in Kohlberga pa za visoko oceno. Nato teorijo moralnih temeljev aplicira za interpretacijo političnih prepričanj  liberalcev in libertarcev v ZDA. Haidt (2013) trdi, da ljudje prehitro črtijo druga stališča in poskuša ugotoviti skupne točke med liberalci in konservativci. Haidt meni, da mora morala imeti več temeljev in ne le pragmatične koristi. Morala dobrega je plod vsaj šestih pogojev. Religija in politika itd. so izrazi naše plemenske, skupinske, pravične narave. Haidt je kot liberal  zdaj bolj odprt za druga, konzervativna stališča.  
Detela (2014) meni, da vsako obdobje v razvoju družbe ponudi prostoru nova spoznanja na poti celostnega opazovanja in razumevanja življenja, naše so-odvisnosti, naših ustvarjalnih moči in manifestnih idej na različnih ravneh. Naše srce se vznemirja, dokler ne najde počitek v Gospodu (Avguštin). Za Detelo je to vznemirjenje nastalo pri srečanju s sintropijo. 
Sintropija je pomembna kot razumevanje evolucije, razumevanje dialektike, razumevanje pomena veselja za kakovostno življenje. Odprimo srce, odprimo vse svoje ravni zaznavanja in da naj nas zgodba nagradi za vaše potovanje. Sintropija je samoorganizacijska sposobnost narave. 
Seveda ima ideja sintropije že kratko zgodovino. zasnovo ideje o njenem obstoju pri francoskih vitalistih in Pasteurju, ki so že uporabljali izraz »življenjska sila«, pri Bergsonu je to elan vital.  Sčasoma so se razvili matematični in fizikalni modeli (formule), ki so znali te pojave opisati in dokazati. Nikola Tesla je pisal o »svetlečem etru«, kar pa tedaj niso razumeli, ker so bili njegovi uvidi tako zelo drugačni. Že leta 1943 je Erwin Schrödinger odprl vprašanje samoorganizacijske sposobnosti žive snovi, ki jo je Leon Brillouin pojmoval »negentropija«, saj gre za nekakšno »življenjsko silo«, ki znižuje entropijo vsakega živega sistema z visoko stopnjo notranje (samo)organizacije. V matematičnem jeziku pa bi negentropijo lahko poimenovali nasprotje entropije, zato jo biomatematik Luigi Fantappiè in biokemik Albert Szent-Györgyi (leta 1974) poimenujeta sintropija. 	
	
Če imamo možnost sintropije, potem neki fizikalni sistem pri ugodnih faznih razlikah ne gre po poti entropije, ne gre v smeri k termodinamskemu kaosu in toplotni smrti, temveč gre v smeri vse večje notranje organizacije, k večji kompleksnosti življenja. Že Szent-Györgyi je slutil, da imajo vsi živi sistemi že na celičnem nivoju vgrajene mehanizme, ki delujejo v smislu sintropije. S tem se je že pred njim ukvarjal tudi Schrödinger v knjižici What's life? Domneval je, da na kvantnem nivoju obstajajo procesi, ki presegajo klasično termodinamiko. 
Z idejo sintropije izzovemo osnovno jedro klasične termodinamike. Saj termodinamika je bila utemeljena na dveh osnovnih zakonih, na energijskem zakonu (v celotnem sistemu se skupna energija vedno ohranja, tudi če se pretvarja iz ene oblike v drugo, npr. iz mehanske v električ no); drugi zakon pa je entropijski zakon, ki pravi, da se entropija v celotnem zaključenem sistemu veča ali kvečjemu ohranja, nikoli pa se more zmanjšati. Entropijski zakon torej trdi, da je na svetu vedno več entropije, vedno več kaosa in nereda ... Npr. dokler so stvari zložene na polici in je vsaka lepo na svojem mestu, vlada red z majhno entropijo; potem pa pride v sobo otrok in začne te stvari razmetavati naokrog po tleh. Z neredom se je povečala entropija.

Kakor v letošnjem prvem pomladanskim tudi v drugem jesenskem valu 2020 vsa Evropa in bolj ali manj svet kleči pred tujim, barbarskim korona virusom. Le-ta 'ne vpraša ne kod ne kam', ker kot parazit slehernika na tem planetu življenjsko ogroža. Ponavljamo že ponovljeno lekcijo iz eksistencialne filozofije po 2. svetovni vojni.  Za okužbo s koronaviru som ni pomemben ne spol, ne starost, ne število, ne nacionalni jezik, ne kraj bivališča, pač pa je pomemben čas dogajanja, ki sovpada z letom kitajske kovinske podgane. Seli se od osebe, ki ga ima na osebo, ki ga nima in je v stiku z njo. Zajel nas je Oblak nevedenja (ki je obenem istoimenski mistični zapis bisera angleške literature, the Cloud of Unknowing iz 14. stoletja), ker stroka nima odgovora za zdravljenje od njegove okužbe.  
Deklarirano družbo znanja je pooblačila družba strahu in panike, doba dostopa (age of access) se je prelevila v skorajšnjo nedostopnost, prav tako pa se je turistična totalna mobilnost sesula v kraje prostovoljne ali prisilne (samo)izolacije. Kot laž principa se je izkazala usmeritev vsega dovoljenega, ker ne razlikuje dobrega in zla. Ključna je postala teritorialna obramba pred virusi podobno kot v slovenski desetdnevni vojni pred JLA. Naša zaklonišča in zavetišča so naša stanovanjska svetišča, domovi za ostarele, bolnišnice kot poslednje zdravstvene kulise. V konfliktnih situacijah vsak brani lastni teritorij zdravja. A v njem smo vsi napadalci in žrtve. Slomškova pesem poje »V nebesih sem doma, od tega ne sveta, nebes se veselim, tja priti si želim«.
V življenju vlada določena urejenost. Bloch je celo dejal, da je red pogoj svobode. Vsak atom v živi celici je točno na svojem mestu in ta red odloča o zdravju organizma. Že Schrödinger je sumil, da tu deluje neki subtilni mehanizem, po katerem se živa snov samoorganizira. Pozneje  je Szent-Györgyi o novi fiziki pisal knjige. Prigogine pa je na samoorganizaciji zgradil svojo teorijo t.i. disipativnih struktur. A te njegove strukture eksplicitno ostajajo še zmeraj v okviru entropijskega zakona. Schrödinger pa je pustil odprto možnost tudi za sintropijo. S to temo, ki neodgovor jena občutljivo visi v zraku, so se ukvarjali tudi drugi, in zadnje čase sem vse bolj čutil, da prav tu mora priti do bistvenih premikov.

Detela  (2014) izpostavlja kot težišče sintropije na opis kompleksnih kvantnih sistemov s Teslovo teorijo polifaznih oscilacij. To pomeni premik Teslove teorije polifaznih sistemov, ki  definira smer časa na nivo kvantne fizike. Pri iskanju celovitih pomenov so svobodne interpretacije neizogibne. Pri tem je lastni pogum že izraz notranje duhovne drže. 

Značilnosti sintropije lahko zaznamo tudi v svetu kristalov. Ko atomi v kristalih vibrirajo, v kristalu nekoliko oscilira tudi oblika električnega potenciala. Če ima kristal vsaj malo  netrivialno notranjo strukturo, lahko tudi v kristalih nastopijo polifazne oscilacije, ki kažejo na značilnosti sintropije.

Japonec Masaru Emoto ugotavlja, da na rast snežink delujejo zelo subtilni vplivi. Številni zunanji vplivi oz. polja odločajo o tem, v katerih smereh bo snežinka rasla, delala fraktalne strukture ... Splošna teorija o sintropiji napoveduje, da rast snežinke uravnavajo akustične oscilacije v kristalih ledu, akustična frekvenca pa je silno visoka (hiperzvok). Ta hiperzvočna simfonija ima izjemno bogate izrazne možnosti.
Sintropna samoorganizacija se sproži tudi v kristalu vode oz. ledu. V ledu med sabo sozvanja več oscilacij, in to je neke vrste harmonična glasba (analogna s polifono orgelsko glasbo), s pravilnimi faznimi zamiki med faznimi nihanji. Tudi ta oscilacija se okrepi samo sebe s pozitivno povratno zvezo. Nihanje atomov postane koherentno (sinhronizirano) in z jasnimi frekvencami, o katerih govorijo bioenergetiki.  	

Postopno pridemo v t.i. ezoteriko. Stare slike Indije  ali Tibeta prikazujejo/opisujejo subtilno telo (pranično telo) človeka, z glavnimi čakrami in s številnimi energijskimi nitkami, ki jih zdaj znamo razumeti kot tokovnice hiperzvočnega valovanja. To je torej informacijska struktura telesa in sintropija je tisti skriti mehanizem, ki omogoča harmonizacijo vseh delov v zdravo celoto.

Zakon o neuničljivosti energije pokažemo na primeru, ko se v svetilkah električna energija spreminja v svetlobno energijo in svetlobna energija se nazadnje pretvori v toplotno energijo. Torej, v ta prostor pride po žicah električna energija, ki ima zelo nizko entropijo. V lučeh se ta energija spremeni v svetlobno energijo, ki pa ima že malo večjo entropijo kot električna energija. Ko potem svetloba zadene stene, se v stenah pretvori v toploto. Ta toplota ima skorajda isto temperaturo kot okolje, zato ima zelo veliko entropijo. Doslej nismo ustvarili obratnega procesa, da bi se toplota naravnega okolja spremenila nazaj v električno energijo. Obstajajo le pretvorbe energije iz ene oblike v drugo. Energija z majhno entropijo (v tem primeru električna energija, glej okvirček) se je spremenila v energijo z visoko entropijo, v toploto naravnega okolja. V električno energijo smo pretvarjali samo tisto toploto, ki ima zelo visoko temperaturo, ki je višja kot je naravna temperatura okolja. Taki procesi se dogajajo v termoelektrarnah, na primer v Šoštanju, kjer imamo sedaj znani škandal s koruptivnim primerom TEŠ-6. Energijske pretvorbe v termoelektrarnah se pričnejo pri kemični energiji premoga, in to je energija z nizko entropijo, sicer nadaljnje energijske pretvorbe sploh ne bi bile možne. Premog gori in ustvari pregreto vodno paro z visoko temperaturo, cca 600 stopinj celzija. Para potem poganja turbine, turbine poganjajo električne generatorje. V klasičnih elektrarnah rabimo precej višjo temperaturo, kot je naravna temperatura okolja. Do zdaj niso znali v električno energijo pretvarjati naravne toplote na temperaturi okolja. 
S sintropijo smo ustvarili možnost energijske reciklaže. Vizija, ki jo dovoljuje sintropična paradigma, je povsem drugačna: toploto iz naravnega okolja spreminjamo direktno v električno energijo. Zamislimo si, kako bi potekal ta proces! Če se stene ohladijo npr. za 10 stopinj bi iz tega presežka toplote pridobili električno energijo, ki bi jo napeljali v daljnovod. V tem procesu časovnega obrata bi se toplotna energija z visoko entropijo pretvarjala v električno energijo z nizko entropijo. Entropijski zakon to možnost prepoveduje, ker dovoljuje samo prehode na višjo entropijo. Šele zakon sintropije razloži  ta obratni proces. To praktično pomeni, da okolja ne obremenjujemo več z odpadno toploto, temveč znamo reciklirati prav to toploto nazaj v električno energijo, ki jo po vsakem energijskem ciklu lahko znova in znova uporabljamo. Ni nam treba izčrpavati vedno novih energijskih virov (premog, nafta, uran in tako naprej) in potem odlagati odpadno toploto v okolje. Ko smo sklenili energijski krog, ne potrebujemo nobenega goriva, nobene nafte, nobenega premoga itn. Našli smo možnost za reciklažo odpadne toplote, ki je zmeraj končni produkt vseh energijskih pretvorb. Začnemo sodelovati z ravnovesjem med entropijo in sintropijo, ki obstaja v naravi.
Npr. ko avto vozimo po cesti, se gume segrevajo in pri zaviranju se grejejo zavorni diski; zaradi zračnega upora pa se greje zrak okrog avta, okoljski zrak pa grejejo tudi izpušni plini in avtomobilski hladilnik. Rezultat je toplejši zrak. Če znamo to odpadno toploto reciklirati nazaj v električno energijo, dobimo ravnotežje. Čez deset let bodo verjetno v glavnem prevladali električni avtomobili, ki bodo na osnovi sintropije toploto okolja pretvarjali nazaj v električno energijo, ki bo potem poganjala elektromotorje v avtomobilu. To je rešitev za energijske probleme sodobne civilizacije, med drugim seveda tudi za razvpiti problem tople grede. 
Teslova avtobiografija Moji izumi že pred 100timi leti najavlja nove vire energije. Živimo  prehitro, ker vse novitete hočemo takoj objaviti in vsiljivo tržiti, še preden jih razumemo. Zato namerava Detela opozarjati na filozofske, socialne, psihološke vidike novih spoznanj o sintropiji. Če so nam podarjene nove možnosti energijskih pretvorb, je izjemno pomembno, da v vsej celovitosti razumemo. Gre za štirivalentni način razmišljanja.

Sintropija pa govori o tem, da svet ne deluje z darwinistično prevlado močnejšega, temveč na kvantnem nivoju, kjer opazujemo, kako različne entitete medsebojno sozvenijo v čudežno ubrani harmoniji in se tako vsebinsko bogatijo. Šele ko razumemo to prvinsko sodelovanje in ji odpremo vrata v človeški svet, se morda naše realno življenje dvigne na neki višji in lepši nivo. Morda tudi bolj božanski nivo? Brez tega celostnega razumevanja bi postala sintropija  nesmiselno zlorabljena. Hrepenimo po duhovno ozaveščenem in dostojnem življenju, želimo si sožitja s celoto in ljubečega odnosa do te celote. V tej celoti bi se vsi radi počutili varni in srečni. Torej, edinole v tem duhovnem kontekstu ima spoznanje o sintropiji neki pomen in smisel. 	
Na naravno sintropijo se navezuje samousmerjeno – avtoregulativno učenje z načini spoprijemanja oz. soočanja s problemi. To pa je že tema stilov reševanja konfliktov. Ni le rezultat spontanosti, ampak tudi samokontrole. Navajamo se na čim več samokontrole, da bi postali relativno neodvisni od zunanje kontrole. To je tudi v skladu z Luhmannovo teorijo avtopoeze.    
Na koncu l. 2020 je preminula predavateljica filozofske sistematike na Filozofski fakulteti Cvetka Hedžet Toth.  Je  primer pokončnega misleca. Njen profil sem sicer že opisal v lanskih Skriptah,… Samo nekajkrat sva sodelovala na strokovnih srečanjih, da sem jo lahko ohranil v lepem spominu. Po svoji avantgardnosti je bila je kakor »plamen pred Izraelci«, ki kaže pot naprej.   Spodbujala je vero v moč človečnosti in pomena humanistične misli. Generacijo '68, ki ji jo je predstavljala, je povzdignila na raven Zgodovine, ki se piše z veliko začetnico in ne z malo. Znano je, da je za Slovenijo značilna tragično nizka stopnja socialnega kapitala in politične kulture. Zato je pokojna Cvetka odločno nastopala proti pritlehnemu politikantstvu tako kot je Pediček proti zoonpolitikonstvu. Ne smemo izgubiti izpred oči njene 'Dialektike refleksijskega zagona' (2015) kakor tudi ne Demaskirajočih tendenc (2018). Slednja je posvečena predvsem avantgardnim ženskam. Cvetka je izvajala 'brezobzirno kritiko vse kamuflaže obstoječega stanja' do stopnje 'dramaturškega delovanja' (Habermas) oz. miturgije, kakor jo opredeljuje Slapšakova. Kot upornica proti farsičnim reminiscencam totalitalitariz ma, 'banalnosti zla' (Hannah Arendt) in hrupu praznih besed je nastopala pogumno, emfatično prepričljivo. V času Prešernovega Memento mori, ko je kaj znancev zasula že lopata in koliko jih še bo je njeno zastopstvo blochovskega utopičnega upanja še kako potrebno. Pada kot blagodejni dež na utrujeno zemljo v 'puščavi, ki raste' (Nietzsche). 'Kobiličarski kapitalizem', kot ga Cvetka poimenuje, uniči vse kar, kar je živega. Zato je kritizirala tudi filozofije, ki ne vsebujejo solidarnostne etike kot npr. heidegerjanstvo.

 Film Izgubljeno s prevodom (Lost in Translation) je ameriško-japonski komično-dramski film iz leta 2003, režija in scenarij Sofia Coppola. V glavni vlogi nastopa Bill Murray kot starejši igralec Bob Harris, ki se v tokijskem hotelu spoprijatelji z mlado Charlotte (Scarlett Johansson). Film se ukvarja s temami  osamljenosti,  nespečnosti,  eksistencialne tesno be, dolgočasja in kulturnega šoka v večmilijonskem Tokiu. V njem je nenehno hrepenenje po bližini zaradi odtujenosti, ki se sproti spreminja v nostalgijo za preteklimi neponovljivimi dogodki. Nietzshe je medprvimi ugotovil, kako preteklost postaja zgodovina, saj je določena pozaba nujna, spomin pa jo nadkriljuje.   

5.1	Praznovanje ustrezne frekvence

Vedrina je rezultat najbolj lastne frekvence, vibracije in kot piše Hicksova (2010) tudi vala, vrtinca. Pomembno je, da ustrezno krmarimo z zakonom privlačnosti. Potem tudi sonce sreče nikoli ne zaide, ne glede na to, kaj se nam zgodi. To imenuje Abrahamova religija, ker je najstareša, po kateri gre za sodelovanje, sožitje, sozvenenje, sočutje. 
Ob povezovanju temeljnih idej kvantne fizike in preverjenih tehnik razvoja intuicije nas Frekvenca vodi h globljemu razumevanju prepletenosti materialnega in nematerialnega sveta – in nas pri tem nagovarja s toplim, domačim, razumljivim in prelepim jezikom. Homo narativus oz. homo dicens čuti veselje do pripovedovanja zgodb. Dogodki pomenijo tudi zgodbe, ker se dogajajo na ravni izpovednega doživljanja.  
Dihotomija časov pri filozofih
Kronos	Kairos – srečni čas	
Obstoj 	Življenje (Seneka)	
Trajanje 	Elan vital (Bergson)	
Vulgarni čas	Avtentični, ekstatični čas (Heidegger)	
Minljivost	Večnost – ph. perennis	
Vita activa	Vita contemplativa (Arendt)	

Za kar človek čas porablja, takšen je. Gurvich pod vplivom relativnostne teorije razlikuje 
1. dolgotrajni oz. zadržani čas počasnega trajanja, 
2. Varljivi čas počasnega trajanja z nenadnimi pospeški, 
3. Blodeči čas z izmenjavo zadržanosti in pospeškov brez predvidljivega ritma, 
4. ciklični čas z negibnostjo statičnega, 
5. zaostali, 
6. naprej pobegli čas oz. avantgardni, 
7. izmenični, ki niha med pobeglim in zadržanim časom, 
8. eksplozivni oz. pospešen čas. 

Ne vem, po kakšnem kriteriju je Gurvitch te čase klasificiral. So ti časi odvisni od načina opazovanja, to pa je odvisno od razpoloženja. Jasno je, da čas, v katerem smo v toku poteka hitro, čeprav ga Gurvitch, Lozar in Csiksentmichalyi ne imenujejo srečnega. Poznamo več vrst časov – linearni, mitični magijski čas (vseobsegajoč, sočasen, brez zaporedja), pobegli, avantgardni. Ta tekst sem pisal v želji, da bi imeli več vedrine, hvaležnosti za to, da smo in kar smo. 
Kriterij Jezusovega sprejetja v nebeško kraljestvo so bili tisti, ki so bili deležni pomoči kot nekoristni. Ti so na dnu, a pridejo v n. kraljestvo. V želji po gotovosti subjekt prehaja od mišljenja k spoznanju (Ricoeur). Priti je treba v tisti nič, ki pomeni vse. 
Naši nameni imajo neskončno moč urejanja. Sami jih moramo vaditi, če ni zunanjih priložnosti. Zapišimo si, kaj si želimo na vseh ravneh našega hrepenenja; kaj želimo prispevati k državi in civilizaciji; kakšno duhovnost, moralo. sem sodijo tudi želje po zadovoljevanju čutil; kava se je na PI rehabilitirala brez posebne intervencije. Medirajmo na temo, kakšno bi bilo nase življenje, če bi se želje izpolnile.  
Zastavimo si vprašanje, zakaj je tematizacijo uma v zgodovini nemške klasične filozofije od Kanta do Hegla treba ohraniti v smislu možnosti svobode oz. emancipacije. Umu se odpovedujejo sodobni sofisti, ki jih Wheen označi kot 'prodajalce megle', relativisti, skeptiki, ki v vse dvomijo, agnostiki kot kovači teorije zarot. Novoveški empirist Francis Bacon je polemiziral proti prevladujočim idolom plemena (človeške vrste) trga (neustreznega izražanja), votline (slabih navad), teatra (nereflektiranega filozofskega izročila). Odgovor je v značilnostih uma. Um (gr. nous, nem. Vernunft) ni le sedež idej, ampak tudi kategorij kot občih pojmov, kavzalnosti, nujnosti, zakonodaje. Je kritičen do vsakdanjih dogem, je metafizičen in dialektičen, omogoča spoznavanje različnih področij družbenih dejavnosti. Omogoča zgodovinsko orientacijo po interpretaciji od kod prihajamo in kam gremo. 
Obstaja več tematizacij uma. Po Herbertu Marcuseju (2004) revolucionarni um omogoča novo estetsko senzibilnost, enodimenzionalni um pa je le 'enotonska piščal' enih in istih oblastnikov. Madžarski marksist Gyorgy Lukacs (1960) je  v iracionalizmu nacizma videl razkroj uma. Takšen razkroj se dogaja v dekadentnih obdobjih civilizacije in kulture. Danes se opazi razkroj v ne-umu oz. umanjkanju kritičnega mišljenja in je znak postmoderne orwellovščine – sprenevedavega oz. ignorantskega jezika živalske farme oz. 'univerzalnega oslovstva' (Rudov izraz) indiferentnosti. Tudi zagrebški filozof Paič piše o splošni apatiji, ki se zna zaradi pomanjkanja neposrednih stikov še povečevati. Tudi Jamnik piše o svetu osamljenih tujcev. Za tiste, ki protestirajo, je življenje še vedno nekaj vredno. Potrebna bi bila nova evropska renesansa (Hribar) rekonstrukcija uma nasproti nihilistični de(kon)strukciji, demistifikacija vis a vis mistifikacijam, rehabilitacija vis a vis diskvalifikacijam, demanti diskreditacije Descartesove ga Cogito ergo sum na covid(o) ergo zoom. Zoomiranje ne more biti nadomestek za izgubljene medsebojne bližine. Zato se naša antropologinja vsakdanjega življenja zavzema le zanje ne glede na njihovo nevarnost okužb. 
Pri Heglu pa je jasno, da je na splošno objektivni duh države nad subjektivnim duhom posameznikov, ki posreduje njihovo komuniciranje. Brez tega tudi ni umnosti dejanskega (kar je umno, mora biti) in razumevanja dejanskega kot umnega. To se zlahka izjalovi, ker postaja umetna inteligenca pomembnejša kot je naravna in bo država izkoriščala tehnologijo G5 za kontrolo nad državljani. Razsvetljenstvo bi kazalo v racionalnem jedru obnoviti, ker njihove zahteve za pomen splošne izobrazbe, javno rabo razuma, enakost vseh, razvoj demokracije niso uresničene v celoti. Njihova slepa pega je naivni 'razsvetljeni' absolutizem, zato niso poznali pluralizma interesov.           
Vsekakor je zaradi njihovih prešibkih utemeljitev najprej verjeti v avtoriteto uma. Brez nje kaj hitro podležemo vplivu struktur in delovanja nezavednih  nagonskih mehanizmov. Med različnimi interpretacijami razumevanja testov, pravil in zakonov odloča, katera je prava le tisti, ki se po Foucaultu postavlja v institucionalni položaj avtoritete moči Lacan in (sloven ski) lakanovci so tako temeljito oklestili razumevanje tendenc Heglovega absolutnega duha, da ta ni več sposoben ničesar razrešiti. Nikakor ne more priti do (popolne) sprave s svetom, kakor tudi ne pravovedni, a zgolj relativni duhovi. Ker je svoboda, ki je ni opredelil kot prodajanje delovne sile delodajalcem in lepega videza potrošnikom, za Franka Rudo (2020), in že prej pri Marxu označevalec zatiranja, odgovarja nanjo z naslednjimi komično fatalističnimi slogani: 1. začni s pričakovanjem najslabšega! 2. Ravnaj tako, kot da ne obstajaš (glede na Luthrove dispozicije)! 3. Ravnaj tako, kot da nisi svoboden (glede na Descartesa, ki je prisiljen biti svoboden in prisiljen misliti zaradi strasti duše)! 4. Ravnaj tako, da s svojim ravnanjem sprejemaš boj, pred katerim ne moreš bežati! 5. Ravnaj tako, da si ob tem nikoli ne pozabiš predstavljati konca vseh stvari! (glede na Kantovo razpravo o koncu) 6. Ravnaj tako kot da se je apokalipsa že zgodila! 7. Ravnaj tako kot da je vse vedno že izgubljeno! 8. Ravnaj tako kot da si mrtev! (glede na Heglovo filozofijo absoluta – bistvo je bivše) 9. Ravnaj tako kot da si (kot moški? Op. NB) neobstoječa ženska! (glede na Freudov determinizem). Od naše občutljivosti in razpoloženosti je odvisno, ali se v katerega izmed njih lahko vživimo ali ne. Ti slogani niso med seboj koherentni. Če smo že mrtvi in je vse izgubljeno, se nimamo za kaj boriti. Nekateri ne najdemo v diagnozi stanja 'obstoj ne obstaja' nobenega impulza za obstoj. Kaj sploh pomeni filozofija 'kot da' (nem. als ob). vsemogočnost življenja v smislu razvoja iz še tako neverjetnih pogojev je možen le po Bogu.  
Ruda (2020) bi kot izvor teh provokacij lahko citiral Tertulijanov izrek »verujem, ker je absurdno« (lat. credo, quia absurdum est). Morda bi lahko šli še dlje v preteklost k sofistu Gorgiasu in k budistični logiki. Ruda vidi sorodnost z Nietzschejevim aktivnim nihilizmom. Lahko bi se skliceval tudi na Žižkovo razpravo Kako biti nihče. To pomeni, da bi večina danes lažje shajala brez razsvetljenskega uma kot z njim kot s trajno zavezujočo moralo ne pa zgolj začasno. Menim, da princip spontanosti in naključnosti ni dovolj za 'urejanje družbenih zadev. Ni treba vsako človeško evolucijsko, dedno  in kulturno pogojenost določenost po odgovornem delovanju razglašati za fatalizem. Predpostavka neobstoja obstoja je sofistična. Tisti, zaradi katerega obstajamo je božji um. 
Res je, da smo zaradi pogojenosti svobodni manj kot si mislimo, ampak hkrati tudi bolj, ker si to želimo. Je 1. čas miru, 2. čas bojevanja, čas napetosti, ki ni niti mir niti bojevanje, 4. apatičnosti, kar je siva cona. Za kateri čas se odločimo? Spontana naključnost je veder čas miru, ki pa je pogojen z božjim umom. V tem je razlika med Nietzschejevim in krščanskim evangelijem. Nihilizem nima ciljne orientacije.   
Radost trenutka utemeljujemo v svoji notranjosti. Lakanovci pomagajo tako, da ne pomagajo drugemu, ker situacije le diagmosti cirajo. Menim, da so zastopniki kulture  smrti. zanje je predmet analize spodletelost. Če obstoj ne obstaja zaradi nihilizma izgubi s ciljno orientacijo tudi smisel. Pri Mehičanih je dan mrtvih največji praznik življenja, ker je smrt sestavina življenja. letos je veliko pobud za iskanje novih odnosov in poti do zdravja. Veliko bolj kažemo previdnost in pogum, s kom smo in s kom nismo.  Freud uvede pojem prisila usode .
Rudovi slogani so nekrofilni. Negativna stališča naj bi se pobila v njih samih. Nihilizem ni rešitev, zato ni potrebno, da ga zastopamo. Interpasivnost ima učinke, vendar pa ne kvalitetnih. Smo pred dilemo barona Muenchausena, ki samega sebe potegne iz težav oz. močvirja ali božjega usmiljenja, ki odrešuje. Stališče ' negati vizem je realizem' je možno presegati na posvetni ali božji način. Fatalizem naj bi po naključju iz(po)stavljal svobodo, vendar pa ne vemo, kako naj bi svoboda enega postala svoboda vseh, prav tako tudi ne, v kontekstu katerih vrednot. Glede na to, kako kompleksno je vprašanje svobode, je Rudov pristop redukcije na fatalizem enostranski.     
Za izvajanje duhovne prakse Hawkesova (2012, str. 194-202) navaja 9 portalov afirmacij podobno kot Hayeva. Božanski jaz v našem srcu je za kristjane Jezus. Seveda je sozvenenje ustreznih frekvenc razveseljujoče. Sozvenenje neustreznih pa vodi v ekskomunikativnost celic in posledično v bolezni.  Kaj če ni ustreznih frekvenc in sozvenenja nastanejo bolezni, ki jim Hayeva  poišče izvor pri določenih stališčih po čakrah.  Ahasfersko samozaslepljevanje je tudi nihilizem v smislu slepa kura izjemoma zrno najde. Neobstoječe že v nečem obstaja v obstoječem, ker nenastalo že obstaja, obstoj pa v minevanju že neobstaja. Jezusa je vse njegovo trpljenje utrdilo v preživetju, ker je močnejša od sovraštva ljubezen. Resnični ljudje so tisti, ki to verjamejo in se ne bojijo usode. 
Predmet Habermasove analize (2005) je prenova klasične etične problematike (nauk o pravičnem življenju). K temu ga je spodbudila grožnja genetske tehnologije kot grožnja naravnim temeljem demokratične enakosti. Genetski liberalizem neposred no ogroža biološke temelje človeka. Razvoj genetske in g5 tehnologije je treba sprejemati previdno. Človek že zaradi dostojanstva pri Kantu ne sme postati razpoložljiv za drugega. Nekaj povsem drugega je služenje po svobodni volji. Med njima naj se vzpostavi demokratično medsebojno soglasje. Zato tudi vzgoja ni zapovedovanje, ampak sledenje težnjam.  Pri Habermasu ne gre za tradicionalno sakralizacijo življenja, temveč za samorazumevanje, za vzgib, da damo bivanju s človeškim dostojanstvom prednost pred hladnostjo življenjske oblike, ki je moralni vidiki ne zanimajo. Če posameznik ne verjame v Boga, tudi sebi ne zaupa. Ne išče mesta (spo)znanja v verovanju. Ne postavlja odnosnih odnosov pred rabne oz. porabniške, kar pa nima trajne vrednosti. Skratka, kjer je v totalitarizmu človek odveč, vedrine ni. Ideja akademske svobode je bila prvič jasno oblikovana kot odziv na posege totalitarne države na področju znanosti in univerze. V 1930ih letih so bile v SZ znanstvene raziskave pod strogim političnim nadzorom. Številna raziskovalna področja so bila razglašena za "meščan sko psevdoznanost" in zato prepovedana. Trend podrejanja znanosti interesom države je imel zagovornike tudi na Zahodu. V Preziru svobode (1940) in v Logiki svobode (1951) Michael Polanyi trdi, da je sodelovanje med znanstveniki podobno delovanju prostega trga in da je svobodno sledenje znanosti zaradi nje same pogoj za uspešno proizvodnjo znanja. Znanost je spontan red, ki nastane kot posledica odprte razprave med strokovnjaki v prizadevanju za resnico. Znanstveniki sodelujejo kot člani tesno povezane organizacije. Samokoordinacija neodvisnih pobud vodi do skupnega rezultata, ki je nenačrtovan. Centralno vodenje skupin nevarno zmanjšal učinkovitost njihovega delovanja. Mnogi profesorji so pripravljeni prostovoljno žrtvovati svojo svobodo in se podrediti volji univerzitetnih voditeljev, od katerih je odvisna njihova služba. Ostane jim svoboda, ki ji Maurizio Viroli pravi "svoboda" sužnjev« z značilnostima strahu in hlapčevstva. Akademske skupnosti so nosilcem politične in ekonomske moči konkurenčne, ker producirajo znanje, usmerjajo in nadzorujejo njegovo širjenje. Kadar je to znanje za oblastnike neprijetno, lahko pride do preganjanja ali utišanja članov akademske skupnosti. Državno reguliranje raziskovanja se je v zgodovini pogosto izkazalo za pogubno; enako je nevarna lahko tudi znanost, ki jo narekuje goli ekonomski interes. Pavček (2010) jasno pove, da je osnovna tradicionalna vrednota kruh. Zanj je to povezava med telesom in dušo, med zemljo in nebesi.  Vera se zanj povezuje z nevero, tako kot zaupanje in dvom oz. nezaupanje.  Turizem je tudi avanturizem. Zaradi njega nismo bolj povezani. Gre za stil življenja kot način srečevanja, tudi soočanja. Ali obstaja še meditacija poguma? Kako sv. duh omogoča mistiko po osebnem izkustvu? Naj bi samo potovali  iz sanje v sanje. Država je začela igrati vlogo nebeškega stražarja, ki vse kontrolira. Epidemična sekira, ki presega marsikatero nit. Moč vrednot je v motivacije in še prej v odločitvi. 3 vrline umetnosti so : budnost, premišljenost, da ne zapademo slepi veri in občutljivost, ki omogoča da zaznavamo več kot večina. Logos dominacije je dolg, tako da ne kateri ne dočakajo časa pravičnosti.  Umetniška dela vsebujejo veliko utopične svežine. Utopija je vedno arhetipska, ker je v ozadju nek lik, ki vodi v pogubo ali odrešenje. Bloch (1971) tudi Jezusa šteje med utopične like, čeprav je kot Emanuel vedno že ponavzočen. Bloch ni za zavračanje religij, ampak za njihovo realizacijo v vsakdanjem življenju. v tem je njegov krščanski ateizem. S tem se približa prvotnim krščanskim predstavam enakosti vseh v komunah. Če bi vsi živeli opolnomočeno avtentično ne bi rabili ne rabili posebnih ustanov države, cerkve itd., ki se rade odtujujejo. Če ne bi mogli preseči svojih pomanjkljivosti, bi se obrnili na tiste, ki nam lahko pomagajo. Tako pa nam ohranjanje zanikanja realnosti pobere precej energije za potlačevanje. To, kar Bacon označuje kot štiri vrste idolov, se dogaja na karmični ravni usode in na ravni štirih Baconovih idolov. Rudovo ukinjanje svobode ne priznava hrepenenja po idealu svobode kot take.   
Umremo ali preživimo, ne da bi (popolnoma) spoznali sebe in družbo, v kateri živimo, ker smo v nenehnem nastajanju kot trdijo eksistencialisti, naše celice pa se nenehno obnavljajo kot trdijo nevrologi. Posameznik živi hkrati več življenj: 1. filogenetsko nadaljuje življenje svojih prednikov, tako da po spominu skuša izbojevati boje, ki jih on niso dokončali, učimo iz naše nezavedne evolucije, na kar pa niti Delorsova komisija v Učenju kot skritem zakladu ni jasno opredelila. 2. v sedanjosti živi duh svojega časa v družini in družbi in 3. nazadnje se s svojim upanjem odpira v prihodnost in se preliminarno uči iz nje. Tematiko utopičnega upanja je razvijal Ernest Bloch. Tudi prihodnosti se da spominjati po tisti drugačnosti, ki je že nekoč bila, a je postala pozabljena. To slednje je zaradi današnje nihilistične brezciljnosti to zanemarjeno. Šole naj bi z novimi vsebinami razvajale različne vrste pismenosti (ang. litteracy) kot so bralna, religiozna, ekološka, medijska, zdravstvena, moralna,…. Vse te so v zadnjem času krize izkazale svoje pomanjkljivosti skupaj z evropskimi osmimi kompetencami vred, ker so navidezno pomenile več kot pa se dejansko izkazuje v sedanji kompleksni krizi.  K bralni pismenosti sodi razumevanja bralnih tekstov v kontekstu, k ekološki varovanje okolja, k moralni medsebojno spoštovanje, sočustvovanje in pomoč v stiski in k religiozni sodi spoznavanje znamenj časa, ki napovedujejo takšne ali drugačne spremembe. 
Že Jezus je opozoril, da bi morali ljudje prav tako dobro kot spoznavajo nebesna znamenja za spremembo vremena spoznavati tudi značilnosti slabih značajev. Tudi rimski izrek pravi: zaupaj, a vedi komu.  Da bi se zavedali božje milosti, ki smo je deležni, je treba slediti pravemu mesiji, ki vodi naše misli, besede in dejanja in ne lažnim prerokom in obljubam. To sodi k religiozni pismenosti. K medijski pismenosti pa sodi sledenje pravim informacijam, ne pa dezinforma cijam, ki jih širijo zanikovalci socialne realnosti. To vodi do prekrivanja vzrokov za prekrške in neugotovljivosti storilcev.  
Ker večina najbolj zaupa zunanjim znamenjem moči, ni tako nenavadno, da so se navidezne prednosti neoliberalizma, ki je doslej igral na karto vsega dovoljenega, izjalovile v neokonzer vativizem, ki v imenu (samo)zaščitnih ukrepov izpostavlja predvsem to, kar je prepovedano ali pa vsaj ni priporočljivo. Ideja globalnega združevanja je v današnji kompleksni krizi naletela na meje zapiranja za klasične industrijske ločnice, zapiranja za nacionalne in osebne meje. Epidemiologi vseh dežel govorijo v bistvu isti učinkovit represivni jezik, ki ga poznamo že iz dosedanje zgodovine pojavljanja kuge. Koronavirusni bolniki kot pripadniki plemen v razredčenih amazonskih pragozdovih so tretirani drugače kot v civilizaciji. Pijejo zeliščne čaje in so deležni kolektivnega zdravljenja skupnosti pod vodstvom vračev. Čeprav je teh šamanski vračev tudi vedno manj, se plemena ne bojijo prihodnosti.  Očitno znajo bolje živeti v negotovosti kot civilizirani.  
Že iz starogrške antike je jasno, da se vrlin lahko učimo le z nenehno vajo. Ruski režim že od letošnjega avgusta cepi koronavirusne bolnike proti tej virozi, če so lojalni državljani, disiden te pa zastruplja. Pogosto pozabljamo to, kar smo že znali, zato se moramo tega, ponovno učiti. Starostniki svetujejo da je treba živeti skromno in spravljivo, delajmo in zaupajmo v dobro.  Talebovi črni labodi (2010) so tisti, ki v okviru naključnosti dogodkov znamo obračati vsaj nekatere nesreče v svoj prid, če pravočasno ugotovimo, kaj je narobe in s podporo drugih te napake popravimo. V svojem zadnjem delu Taleb (2019) proučuje skrite asimetrije in kako jih odpravimo. Današnja astronomska znanstvena podoba kozmosa (Gilliland, 2017), ki ugotavlja rojstvo in smrt zvezd se ne ujema s pozitivno kozmično religijo, po kateri nas vesolje podpira ali z Bradenovo božansko matriko. Od našega načina gledanja je odvisno, kako ga vidimo. To pomeni, da ni dejstev brez interpretacije. Veselim se vsakega sobotnega Dela, ki mi prinaša možnost novih replik. 
Mađarski marksist Lukacs je v podporo svojim stališčem navajal Stalinove citate, ker bil kult osebnosti že metoda. Spengler je izpodrinil zgodovino z miti, Heidegger jo je razglasil za nepristnost, Klages pa za zgodovino zmot. Hegel je ocenil zavzemanje za neposredno izkustvo  kot zavzemanje, da bodo vso praznoverje, malikovalstvo razglašali za merilo resnice in opravičevali nepravično in nenaravno vsebino volje. Nemoralni smotri se v zavesti pojavljajo neposredno (Enciklopedija, str. 72). 
Opredeljuje se proti bakhantskemu vrtoglavemu plesu.  Spann je zaradi celovitosti zavrgel idejo vzročnosti in revolucije. Kapitalizem je dekadenca (Freyer). Podobno misli C. Schmitt. Fašizem je hotel svoj prevzem oblasti prikazati kot revolucijo. Živa resničnost sama sebe spoznava (Jaspers, Heidegger, Freyer). Eksistencialisti odločitve prepuščajo osamljenemu posamezniku, ki je brez družbene 'lupine'. Nosilec revolucije z desne je ljudstvo. 19. stol. je reformistićno. Freyer ne tematizira 'ničujočega niča', ki si jemlje pravico do čistega protesta. To omogoča na nič vezano Hitlerjevo diktaturo. Najpomembneje je, da se pravilno odločimo, ne da vedeli, zakaj je to pravilno. Gre za upor proti Weimarju brez programa. Država naj omogoči to, kar je nujno (za posesivne instinkte). Rasna teorija je bila prikladno orodje za boj proti demokraciji. Zato so jo vedno znova oživljali npr. Gobineau: Neenakost človeških ras. Vse zlo izvira iz predstav o enakosti vseh. Vsak ve, kdo je aristokrat. Ta je rasno čist, ker izvira iz višje rase.  Vedrine je danes premalo, ker je premalo hvaležnosti, optimizma za prihodnost, frevoljnosti oz. dobrovoljnosti. Pomemben je odnos med otopelostjo in  tenkočutnostjo. Učimo se na način poskusov in zmot, vendar pa je škoda, če posameznik izgubi občutek lastne vesti. Na to se nanaša Blochov eksperimentum mundi – eksperiment sveta. Ali bo človek v svetu ta eksperiment prenesel?   
Filozofi življenja so razkrajali um. Eksistencialisti od vsega živega proučujejo le človeško življenje.  Filozofi življenja so Dilthey, Scheler, Schleiermacher, Simmel, Spengler, Nietzsche,… Heideggrov 'man' je že Musilov 'človek brez posebnosti', kar pomeni tudi brez osebnosti. Takšen dela samo rutinsko otopelo, kar  dela počne vsak drug. Zunanji svet proizvaja celovitost našega duha. Marx  bi temu rekel 'proizvajalne sile' Nietzsche je negiral Aristotelov um na račun njegove smotrnosti. Dilthey je v bistvu kantovki agnostik. Predlagal je novo razumevajočo psihologijo namesto prejšnje razlagajoče pojavov iz vzrokov. Vprašanje je, ali filozofi življenja res zagovarjajo pozitivne strani življenja tako kot pozitivni psihologi dobro počutje (well being). Z Lukacsovega vidika zagovarjajo nemški reakcionarni imperializem. 
Nekega dne je Jezus nekomu rekel, da bi moral ljubiti svoje bližnje. Ta pa ga je vprašal: »Kdo je moj bližnji?« Jezus je vedel, kam je ta človek meril. Mislil si je namreč, da so samo ljudje iste vere ali iste rase njegovi bližnji. Poglejmo, kaj mu je Jezus rekel. Včasih je Jezus učil tako, da je povedal kakšno zgodbo. Tudi tistemu možu je tako odgovoril. Povedal mu je zgodbo o Judu in Samarijanu. Že prej smo videli, da Judje v glavnem niso marali Samarija nov. No, Jezusova zgodba pa je takale: Nekega dne je neki Jud šel po gorski poti v Jeriho. Na poti so ga napadli roparji. Vzeli so mu ves denar, ga na mrtvo pretepli in ga pustili ob poti. Mimo je prišel judovski duhovnik. Kaj misliš, kaj je storil, ko je ugledal pretepenega Juda? Kratko in malo je stopil čezenj in odšel svojo pot. Potem je prišel mimo še en Jud, tudi veren mož, levit. Ali se je ta ustavil? Kje pa, tudi ta ni pomagal ranjencu, ampak je odšel za duhovnikom. Na sliki lahko vidiš levita in duhovnika, ki se vedno bolj oddaljujeta po poti. Kdo pa kleči tamle ob ranjencu? Samarijan je. Ta pa pomaga Judu. Na njegove rane polaga neka zdravila. Potem ga bo odnesel do prvih hiš, kjer se bo odpočil in si nabral moči. Ko je Jezus končal svojo zgodbo, je možu, ki ga je prej vpraševal, rekel: »Kdo izmed teh treh je po tvojem temu ranjencu njegov bližnji? Duhovnik, levit ali Samarijan?« In mož mu je odgovoril: »Samarijan. Ta se je usmilil moža, ki so ga razbojniki pretepli.« Jezus pa mu je na to rekel: »Prav imaš. Zdaj pa še ti tako delaj!« Kakšno se ti zdi Jezusovo poučevanje? Dobro? Marsikaj pomembnega se lahko naučimo, če poslušamo, kar nam govori Jezus v Bibliji, kajne? Človek je veder, če lahko uporablja vse svoje sposobnosti oz. fakultete. 
Današnja civilizacija je pretežno vizualna in premalo slušna. Sčasoma se naučimo, kako govoriti iskreno iz srca, kako se pogovarjati pogumno in sočutno in kako si izostrimo zavedanje in tenkočutnost, da bi dobili priložnost globoko prisluhniti ljudem z drugačnimi stališči. Razlikujemo poslušanje po namenu sogovornika, po vsebini njegovega sporočila in po tem, kaj sami lahko na to odgovorimo. Največkrat poslušamo le vsebino glede na to, kar lahko odgovorimo.  Prevladujoče pasivno poslušanje ne zadostuje. Pomembni sestavni del dobre komunikacije je aktivno poslušanje, kjer slušatelj sodeluje z vprašanji in razume iz ozadja pripovedi.  
Zvezdne steze je ameriški znanstvenofantastični film režiserja Jeffreyja Jacoba Abramsa. Scenarij zanj sta napisala Roberto Orci in Alex Kurtzman. Je enajsti film Zvezdnih stez (2009) in se časovno dogaja pred Prvo nanizanko. V njem so vsi glavni liki iz Prve nanizanke, ki jih igrajo novi igralci. Leonard Nimoy igra starejšega Spocka, ki prek potovanja v času sreča samega sebe. Eric Bana igra romulanskega nepridiprava Nera.  Kakšen je odnos med govorjenjem kot splošno človeško sposobnostjo, ki so jo opredelili Stari Grki kot zoon logon echon in slišanjem te besede. Wittgenstein je dejal, da mora človek o tem, o čemer ne more govoriti, molčati. Vprašanje je, zakaj ne more: ali je to prisilni molk ali pa je to izguba sposobnosti govorjenja. Tine Hribar je že l. 1971 izdal knjižico s pomenljivim naslovom Molk besede in beseda molka. V njej razlaga razločljivo sopripadnost molka kot izvora in konca besede. Kardinal Sarah (2019) namesto o molku piše o pomenu tihote za razumevanje božje in človeške besede. V okviru Heideggrove filozofije je treba znati prisluhniti biti, v okviru krščanske ali kake druge vere pa Bogu. V obeh primerih je treba gojiti človekovo kontemplativno držo. Govorimo tudi o sveti umetnosti poslušanja. Okrog nas  in v nas je toliko hrupa, da drug drugega in sami sebe niti ne slišimo. 
»Tveganje lastne kože je najboljši filter blefiranja in motor evolucije. Ne menite se za to, kaj ljudje govorijo, temveč le za to, kaj počno, in pa koliko so se pri tem pripravljeni izpostaviti.« 
Navadni državljani, obrtniki, policisti, ribiči, politični aktivisti in podjetniki sprejemajo tveganje. Politični strategi, člani vodstva korporacij, mnogi univerzitetni profesorji, bančniki in večina novinarjev pa ga ne. Gre za to, da lahko kaj izgubimo in da delimo tveganje z drugimi. Nassim Nicholas Taleb (2019) nam predoči, da tveganje lastne kože zadeva vse  vidike našega življenja. Analizira primere od velikana Anteja in Hamurabija do Donalda Trumpa, od etike do prodajanja rabljenih avtomobilov, in vzpostavi edinstveno ogrodje za razumevanje te zamisli. Taleb trdi: »Če si želimo socialne pravičnosti, se moramo osredotočiti na simetrijo in tveganje. Svet vodijo manjšine, ne večina. Tudi intelektualec je lahko bebec. 
Varujmo se zapletenih rešitev«, ki nam jih nekdo podtika. Človek se ne odpoveduje svoji iznakaženosti, četudi ga zunanja instanca ne sili vanjo. Afirmaciji pripada mnogoterost, negaciji pa monizem. Reaktivne sile slavijo zmago. Vsi postajamo sužnji. Kje Nietzsche moderne države opisuje kot mravljišče, kjer vodje zmagujejo s svojo nizkotnostjo in z njo širijo okužbo? (Deleuze, 2014, 25). Nietzsche pleše po tankem ledu afirmacije življenjskih nagonov (Dionizov ples, šaljivost, zabava, veselje). Edina afirmacija, ki jo 'višji ljudje' premorejo, je lastna obremenitev z delom (osel, kamela). 
Unamuno jasno pove, da upor sredstev ne vodi do cilja. Še vedno prevladujejo 'vzpostavljene vrednote'. Zgolj nove kombinacije med reaktiv nimi silami pomenijo voljo do niča. Dovoljenje za življenje je še neizpolnjeno. Kotaljenje v brezno niča nas oropa tudi človeških vrednot. Zadnji človek pravi, najbolje je, da vse (pre)mine. Transmutacija je za Nietzscheja zmagoslavje vseh vrednot v volji do moči. Afirmiramo postajanje, ki je nujnost naključja, je istost postajanja. To vračanje je dvojno selektivno. S tem, ko želim vračanje svojih slabosti, postanejo te afirmativne. Mar to želi Vida Žabot s sprejetjem svojih senc, ko želi sprejeti svetlobo, veselje? Večno vračanje je ponavljanje, ki centrifugalno selekcionira vse negativno. Tega vračanje niso mislili Stari Grki, Perzijci itd. Zmore pa ga Nietzschejev Dioniz, ki se vrača iz dna razkroja. Motiv je podoben krščanskemu vstajenju po kenozi - spustu. Že pri Kierkegaardu je motiv ponavljanja kot nastajanja postajanja. Nietzsche je trpljenje razumel kot prekletstvo. Krščanska filozofija, ki jo legitimira Suarez je vekovna, ker poudarja to, kar traja skozi vse čase. Tvegati lastno kožo (2019) preizpraša naša zakoreninjena prepričanja o tveganju, izkupičku, politiki, veri in poslovanju – in nas pripravi do tega, da na novo razmislimo o vsem, za kar smo bili prepričani, da vemo. Našo civilizacijsko kompetenco se počasi nadgrajuje  s kozmično kompetenco medplanetar nih in celo medzvezdnih potovanj. Ta zaenkrat najbolj zadeva znanstveno fantastične filme (npr. Avatar, Zvezdne steze, Bližnja srečanja tretje vrste, Vojna zvezd). V filmu Zvezdne steze junaki potujejo po pogonu WARP. Kirk in Spock švigata s posebnim avtodomom med zvezdami v Zvezdnih stezah (Gilliland, 2017, 94).  To se le minimalno udejanja, ker je to pretežno še znanstvena fantastika.  Vendar pa se je kot nova realnost konec 60. let 20. stoletja že začela ko je prvi človek stopil na Luno. Velik korak za človeštvo bo, ko se bo človek bolje kot doslej naučil univerzalne komunikac ije.  Če govorimo o božjih skrivnostih in svetu kot šifrah oz. Kantovi stvari po sebi, to pomeni, da ne bomo nikoli docela obvladali tega jezika.  
Pri primerjavi procesa iskanja življenja onkraj našega planeta z ohranjanjem življenja na Zemlji, lahko ugotovimo podobnosti prej kot razlike. V vesolju iščemo življenje kot vodo, mikroorganizme, organske spojine ali celo inteligentna bitja. To se dogaja večinoma zaradi kolonizacije in drugih koristi, manj pa zaradi priznanja, da smo potrebni pomoči, ker zaradi onesnaženosti že skrito ali odkrito obupavamo. 
Asja Širovnik je maja 2011 opravila izobraževalni seminar pri Dr. Eric Pearlu, ki izhaja iz  metod kvantne fizike in energetskega zdravljenja v ZDA. Asya je opravila tečaj in tako postala »Certified Practitioner and Healer«. Po prinicipih Ponovne Povezave izboljšuje človeška življenja. Med terapijami se aktivirajo nove energetske povezave z univerzumom (Izvirom) ter tako omogočajo pretok energije, svetlobe in informacij, ki ponovno povezujejo verige DNK in tako vključijo ter aktivirajo strune vzporednih svetov, ki zdravijo.Znanstveniki v ZDA še vedno raziskujejo njihovo delovanje; na podlagi fizičnih dokazov pa so prišli do ugotovitev, da zagotovo delujejo. Te edinstvene ravni vibracij in frekvenc omogočajo zdravljenje na vseh nivojih našega bitja in bivanja, istočasno pa spodbujajo naš evolucijski razvoj. 
Širovnik Moškon (2019) bralce sprašuje, kako je mogoče, da ne obvladamo svojega sveta, ki ga naš um ustvarja? Gotovo se tudi slepimo, da ima naš racionalni um vse pod kontrolo. Nima, ker imamo 7-9 inteligenc in ne le racionalno. Obenem pa tudi racionalne inteligence ne poznamo dovolj. Imamo še podzavest in nadzavest. Če bi bolje poznali možgane bi vedeli, kakšni so interaktivni odnosi med različnimi sestavinami jaza. Vprašanje je, katerih delov svoje osebnosti se zavedamo najbolj in katerih najmanj oz. sploh ne. 
6.Kako dosegati in ohranjati rezilienco 
Človek se je od nekdaj zavedal nevarnosti in se je skušal pred njimi zavarovati. Zdi se, da je bilo življenje posameznikov bolj varno, dokler je bilo bolj so-naravno. Vendar pa je bila medicina v antiki še tako nerazvita, da je podlegel marsikateri okužbi, za katero danes ne bi. Po drugi strani pa je bil antični človek veliko bolj duhovno etično in religiozno vzdržen, da se lahko od njega učimo. 
Pozabljamo na učno lekcijo, ki obstaja kot zgodovinsko izročilo duha stoikov. Stoični filozofi so delovali tako v starogrških Atenah kot v starem Rimu od 3. stoletja pred Kristusom do 4. stoletja po njem. Kristjani so od stoikov prevzeli pojme logosa, ki pomeni besedo, misel, zakon kot tudi vrline (gr. arete, lat. virtus), sočutja, bratstva, enakosti vseh ljudi (kozmopoliti zem), duhovne vaje (gr. askesys), zavesti oz. budnosti, ne pa tudi duševnega stanja brez trpljenja (gr. apatheia). Njihovo geslo je bilo razumno delovaje v skladu z naravo. To geslo se je ponovilo tudi v renesansi in se ponavlja, kadarkoli človek želi priti nazaj k naravi. Ta težnja je navzoča tudi pri ekoloških gibanjih danes. Kot druge filozofske smeri v antiki, so tudi stoiki poudarjali duševni mir kot nepremičnost duše (gr. ataraksija). Pri Jezusu je mir odločilnega pomena. Svoje učence je pozdravljal »mir vam bodi«. Vsakemu delu sledi počitek. Znano je, da je treba dan izkoristiti (lat. carpe diem), vendar pa ni treba skrbeti za jutrišnjega, ker je dnevu lastna teža dovolj. Človek je merilo (gr. anthropon metron, lat. homo mensura). To stališče sofista Protagore so različne smeri sicer različno razlagale. Jasno pa je še danes, da  pretiravanje ni zdravo in ni etično dobro niti v smeri lenobe kot brezdelja niti v smeri deloholizma. Naše notranje trdnjave (lat. citadela) pri stoikih noben zunanji sovražnik ne more premagati. Njihovo geslo je bilo 'zdrži in se vzdrži' (lat. sustine et abstine, ang.be patient and endure). To ustreza današnji rezistenci in perzistenci, odpornosti in vztrajnosti. Jezus pravi: Pa tudi jaz tebi povem: Ti si Peter (Skala) in na to skalo bom sezidal svojo Cerkev in peklenska vrata je ne bodo premagala. (Jn 1,42, 1 Pt 1,1, 3,19). Zato tudi velja: trdi časi minejo, trdni značaji pa ostanejo. 
6.1 Lekcije iz antike 
V antični modrosti najdemo že kar nekaj ključnih predpostavk odpornosti - rezilience. Geslo 'živi skrito' (gr. lathe biosas) je zastopal Epikur, ki pa je bil vodja epikurejske šole. Dokler ni krščanstvo z Milanskim ediktom cesarja Konstantina v 4. stoletju postalo državna vera, so se morali prvi kristjani skrivati po katakombah, ki so bile njihove cerkve, kjer so imeli obrede. Pri tem so bili pogumni, ker jim je nenehno grozilo preganjanje in mučenje. Z zaščitnimi maskami se posamezniki skrivamo pred nevarnostjo okužbe s koronavirusom. Njihova nasprotna filozofija je bila epikurejstvo. Epikurejce so klicali kar 'uživači', čeprav v njihovem programu niso bili le telesni užitki, ampak tudi duhovni. Ta filozofija je bližja današnjemu času konzumnega neoliberalizma, pri čemer so poleg materialnih užitki ob nakupih navzoči tudi užitki psevdoduhovnosti. 
Obstaja že svetopisemska osnova vzdržnosti. Nove krščanske vrline so postale vera, upanje in ljubezen. Vzdržnost kot lastnost osebnega značaja in vzdržljivost kot sposobnost ohranjanja zdravega stanja telesa in duha sta izpeljani iz drže (gr. hexis, lat. habitus – drža telesa, noša, obleka, navada, zdravje, znanje). Gre za osebni značaj, ki je pridobljen s stalno vajo. Globalna projekcija trajnostnega razvoja je v bistvu vzdržna, kar pove angleška sintagma sustainable development. Tako individualna kot družbena raven pa izhajata že iz svetopisemske zasnove. 
Že dolgo časa je znan odgovor na eksistencialno in eksistenčno negotovost gotovost v Gospodu. Kadar v življenju ne vemo več, kako in kam, izročimo vse Bogu in recimo: »Oče, vse Ti izročam, moje življenje je v Tvojih rokah in v Tvoji volji.« Potem bomo občutili tolažbo in Gospodov objem. Dal nam bo moč, da bomo zmogli, odgovoril bo na naše molitve. Čaka nas, da ga bomo prosili in ga poklicali na pomoč. »Omagujočemu daje moč, onemogle mu povečuje vzdržljivost. Mladeniči omagujejo in pešajo, mladci se spotikajo in padajo, tisti pa, ki zaupajo v Gospoda, obnavljajo svojo moč, vzdigujejo trup kakor orli, tekajo, pa ne opešajo, hodijo, pa ne omagajo« (Izaija 40, 29 – 31). Vere se ne da naučiti z besedami, tudi moči se ne prejme, če vero držimo v rokah. Močni postanemo, ko smo dejavni v veri in spoznamo, da z Bogom lahko dosežemo stvari, ki se zdijo nemogoče. To spoznanje pomaga v vsaki krizi, ko sledimo vodilu: »Ne skrbi, Bog bo dal!« Hodimo po poti križa, kar pomeni, da Kristus pomaga naš križ. Omagujočemu daje moč, onemoglemu povečuje vzdržljivost (Izaija 40.29). temeljna resnica o nas je: »Vsakega od njih doletijo nepredvideni dogodki.« (Pridigar 9:11) Prej ali slej se to pokaže. 
Sveto pismo nas uči, da je treba gledati naprej in ne nazaj, na to, kar je zgoraj in ne na to, kar je spodaj. Bog uslišuje v nenehni molitvi po nasvetu trkajte in se vam bo odprlo, iščite in vam bo dano. »Prosíte in vam bo dano! Iščite in boste našli! Trkajte in se vam bo odprlo! Kajti vsak, kdor prosi, prejme; in kdor išče, najde; in kdor trka, se mu bo odprlo. Ali pa: kdo med vami bo dal svojemu sinu kamen, če ga bo prosil kruha? Ali mu bo dal kačo, če ga bo prosil za ribo? Če torej vi, ki ste hudobni, znate svojim otrokom dajati dobre darove, koliko bolj bo vaš Oče, ki je v nebesih, dajal dobro tem, ki ga prosijo.« (Luka 11, 9–13) 
Bog nam ne nalaga večjih bremen, kot jih lahko nosimo. Tistim, ki so danes še posebej prepričani, da je vzgoja najtežji poklic in obupavajo zaradi občutka nemoči je Jezus rekel: ljubeča božja volja ni usmerjena proti našemu življenju. »Pridite k meni vsi, ki ste utrujeni in obteženi, in jaz vam bom dal počitek.  Vzemite nase moj jarem in učite se od mene, ker sem krotak in v srcu ponižen, in našli boste počitek svojim dušam; kajti moj jarem je prijeten in moje breme je lahko.« (Matej 11,25-30) 
Pozimi porabi telo več energije za iste funkcije, zato je manj odporno. Več se je treba gibati na svežem zraku, večina pa se več zadržuje v zaprtim prostorih. Jesti je treba raznoliko, a nekoliko močnejšo hrano. Ljubeči, prijateljski odnosi dvigajo odpornost.  Preparatov za odpornost je kar nekaj. Proti covidu zaenkrat najbolj delujeta c in d vitamin. 
6.2 Zasnove eksistencialne pedagogike zdravja 
Rezilienca je dinamičen proces, za katerega sta značilni splošna življenjska prilagodljivost in prožnost državljana, ki kljub težavam ohranja svoj pričakovani razvoj. Pri tem igrajo  pomembno vlogo varovalni dejavniki znotraj posameznika kot tudi v njegovem družbenem okolju.  Pomembno je, da se pripravimo na to, kar življenje terja od nas (Frankl). 
Waiblova je razvila antropološko podlago eksistencialne pedagogike na osnovi štirih  Länglejevih stebrov kot so 1. zmorem v odnosu do sveta, 2. maram glede na osebne preference, 3. smem glede na druge in 4. naj bi delal glede na smisel življenja. Vsak si sam izbori prostor pod soncem in v njem vzdrži, prenaša svoje slabosti, šibkosti oz. negativne strani. 
Boris Cyrulnik že 30 let razlaga znanstveni psihološki koncept rezilientnosti,  kjer gre za travmo, ki nas sprva ohromi in nas zlomi, ko pa se poberemo in gremo dalje spremenjeni. Rezilienca ni enkraten, marveč evolutiven proces, ki traja, pri čemer so dejavniki rezilience raznoliki. Rezilienca je nevrološke, psihološke, socio-kulturne narave. Pri vsakem od nas bo rezilienca drugačna glede na to, kaj se nam je dogajalo pred travmo. Čim bolj smo bili ranjeni, prizadeti, zlorabljeni, slabo izobraženi, živeli na družbenem robu, tem težje nam bo. Tisti pa, ki so se naužili občutka varnosti, bodo bolje in hitreje odzivni. Vse vojne so moralno nepravične. Zlasti umirajo stari v domovih za ostarele. V vseh preteklih epidemijah, v obsežnih nesrečah se pojavi hierarhija moralnih vrednot in celo hierarhija človeških bitij. 
Znano je, da ljubezen matere do otroka v smislu socialne bližine pogojuje pozneje tudi njegovo odpornost do bolezni. Cyrulnik ve, da je pandemija Covid-19 travma, boj z nevidnim sovražnikom. Proti vidnemu sovražniku se vzdigne organiziran upor, ko gre za nevidnega, kot je korona virus, pa se zgodi, da iščemo krivce, grešne kozle, med tistimi, ki so najmanj močni (stari, drugi narodi, begunci). V najboljšem primeru nam pandemija pomaga, da bomo zaživeli bolje, da bomo manj trošili, našli drugo pot. 
Razčlenili smo nekatere predpostavke odpornosti na okužbe s koronavirusom, ki izhajajo že iz antične filozofije, Svetega Pisma, Cyrulnikove nevropsihologije in eksistencialne  pedagogike. Vse to pomeni pomoč za samopomoč pri obvladovanju nas samih. Ker naša odpornost na novi virus glede na letošnje meritve ni večja 3-4 % prekuženosti prebivalstva, je eden izmed najboljših načinov, da se ne izpostavljamo množičnim javnim shodom. Velja geslo zdravega življenja –zdrav duh v zdravem telesu. Ljubeči odnosi so med najboljšimi zdravili. Naša odpornost niha vse leto od najmanjše do največje in spet nazaj. Pozimi smo manj odporni kot poleti, ker se manj gibljemo in se več nahajamo v zaprtih prostorih. Od nas je bilo odvisno, ali smo v času 2-3 mesečne karantene našli trdnost v sebi, ki je izvor osebne imunosti. 
Maruša Hribar (2020) piše o zaščiti pred pandemijo. Celotno svetovno  prebivalstvo se sooča s premagovanjem pandemije COVID-19, ki je zajela vse države sveta in bo kot kaže, v večji meri spremenila način življenja ljudi. Pandemija  pomeni zelo velik izziv za strokovnjake, tako na podpočju medicine, politike in vseh ostalih nivojev družbe. Vsaka država se z okužbo COVID-19 srečuje na precej podoben in hkrati tudi zelo specifičen način, glede na število prebivalstva, gostoto poseljenosti, funkcioniranje zdravstvenega sistema in razpoložljivosti kapacitet nudenje strokovne zdravstvene pomoči okuženim v posamezni državi. Vse države so pristopile k izvajanju preventivnih ukrepov za zajezitev širjenja okužbe na način zapiranja meddržavnih meja in prepovedi združevanja ljudi ter spoštovanje karantene in izolacije. Ti ukrepi so učinkoovali tako, da je počasneje naraščalo število okuženih zaradi zmanjševanja  stikov med ljudmi. To je omogočilo manjšo obremenitev bolnišnic s tistimi obolelimi pacienti kateri so potrebovali bolnišnično oskrbo pri prebolevanju te virusne infekcije. Tako izraza epidemija kot pandemija se nanašata na širjenje nalezljivih bolezni med populacijo. Izraz pandemija označuje veliko večje število ljudi, prizadetih na veliko večjem geografskem območju kot epidemija. Čeprav je homeopatija individualna metoda zdravjenja  in zajema vse pacientove simptome na fizičnem mentalnem in duševnem nivoju,  se pri epidemijah uporabljata protokola genus epidemicus in izopatije.Pri spremljanju novic po svetu so lahko zasledili tako imenovana žarišča izbruha bolezni na določenem geografskem območju. 
Homeopatija je bila v času pandemije in epidemij v preteklosti uspešna pomoč  bolnikom škrlatne vročice, tifusne mrzlice, rumene vročine, pnevmonije, kolere, gripe, hepatitisa, denge, Leptospiroza in konjunktivitisa. Homeopatija pomaga pri gripi in akutnih respiratornih okužbah. 
Obstajajo anekdotični dokazi, da je bila homeopatija uspešna v času španske gripe v letih 1918 do 1919, v kateri je po vsem svetu umrlo najmanj 20 milijonov ljudi, samo v ZDA več kot 500.000. Po zgodovinarju Julianu Winstonu je bila stopnja smrti bolnikov, ki se zdravijo s homeopatijo (Gelsemium), 1 do 2% v primerjavi s 30 do 60% umrljivosti za tiste, ki jih zdravijo običajni zdravniki. Španska gripa se je kot epidemija pojavila tudi na Kubi med letom 2004 in 2010. Zato je med decembrom 2009 in januarjem 2010 približno 90% kubanskega prebivalstva dobilo homeopatsko preventivno zdravilo  (homeoprofilaksa) za bolezni dihal in gripo in dalo izjemne rezultate saj je zelo zmanjšalo stopnjo umrljivosti. 
V slepi, robni študiji s placebom nadzorovanim kliničnim preizkušanjem, ki je bila izvedena v Braziliji, so rezultati pokazali,  da je uporaba homeopatskih zdravil na osnovi nosode zmanjšala število simptomov gripe in akutne respiratorne okužbe pri otrocih, kar kaže na homeopatski profilaktični potencial. 
Danes človek je v povprečju veliko pogosteje bolan, kot so bili naši predniki. Čeprav je napredek medicine z zdravili izkoreninil številne smrtonosne bolezni iz preteklosti, ki so v določenih obdobjih človeške zgodovine množično morile svetovno človeško populacijo (številne danes že izkoreninjene bolezni otrok, npr. ošpice, rdečke), se žal tudi danes še vedno soočamo z novimi številnimi hudimi boleznimi za človeka, ki imajo visok odstotek smrtnosti. Danes zmoremo in znamo s preventivnim cepljenjem zaščititi otroke in odrasle pred veliko boleznimi in izbruhom epidemij, kar pa še ne pomeni, da lahko zdravo živimo pretežni del svojega življenja. V Sloveniji počasi narašča delež starejših ljudi glede na celotno prebival stvo, kar zahteva razvoj zdravil in skrbno izvajanje preventive za preprečevanje in zdravljenje bolezni človeka v tretjem življenjskem obdobju. Odpornost je šibka točka tako za otroke, ki svoj imunski sistem šele razvijajo, kot za starostnike (od 65 let). Žal je tudi za aktivni del prebivalstva (v obdobju polne delovne aktivnosti) zmanjšana odpornost pogosta težava. Obolenja, za katerimi oboli odrasel človek, se manifestirajo kot prehladi, astma, bronhitis, zdravja. Preventivno vedenje in ravnanje pomeni, da zdrav človek skrbi za pravilen in zadosten ritem spanja, da uživa zdravo in uravnoteženo prehrano, ne kadi ter ne uživa pretiranih količin alkohola in poživil. Skrbi za dovolj gibanja in sprostitev napetosti redno vsak dan. Priporočljivo je, da vsak človek dnevno skrbi za svojo čustveno higieno v smislu medčloveš kih odnosov v službi, doma in v splošnem komunikacijskem okolju ter se tako izogne kopičenju posledic zaradi nerazrešenih sporov v odnosih. Ljudje, ki se zapirajo v svoj notranji svet, so manj družabni, manj iskreni. Zapadajo v pogoste depresije ter preživljajo stiske, kar zelo hromi njihov imunski sistem in omogoči razvoj bolezni. Proti stresu se najpogosteje uporabljajo naslednja homeopatska zdravila: Gelsemium, Ignatia, Nux vomic. Večjo odpornost človeka poskušamo doseči tudi z uporabo cepiva. K naravnemu zdravljenju se pridružuje tudi homeopatsko zdravljenje, po katerem posega več žensk kot moških, predvsem bolj izobraženi ljudje, ki se zavedajo pomena vlaganja časa in truda k povečanju kakovosti življenja, k zdravem preživljanju dneva z upoštevanjem čustvene higiene. 
Homeopatski strokovnjaki so v Franciji izvedli pragmatične raziskave o stroškovni učinkovitosti antibiotičnega zdravljenja otrok, starih od 8 mesecev do 5 let, ki so imeli več kot pet ponovitev okužb sečil na leto. Študija je pokazala, da so starši, ki so  posegali tudi po homeopatskem pristopu zdravljenja svojih otrok, imeli manj stroškov in krajši bolniški stalež ter prej zdrave otroke z manj ponovitvami bolezni in manj stranskimi učinki. Smernice strokovnih aktivnosti naj ne bodo samo v smeri ubijanja mikrobov, temveč tudi povečanja odpornosti ljudi nanje, npr. s spodbujanjem človekove imunosti in ohranjanjem njegove zdrave mikrobne flore, ki jo antibiotiki močno spreminjajo. 
Življenje je čudež, vesolje je prijazno, hvaležnost do vsakdanjega teče spontano. Pozdravi nas moč našega imunskega sistema.  Rebula Alenka (2012) nam sporoča: "Imunski sistem zaznava, kako je osrečujoče naše vsakdanje razpoloženje, koliko se nam lastno življenje zdi smiselno, koliko čutimo, da bi rade živele, sanjale in se uresničevale, koliko smo se pripravljene boriti za vse, v kar verjamemo, koliko si upamo ljubiti. Zdravja ne moremo obvarovati samo s tem, da pazimo na prehrano, gibanje, čist zrak in sprostitev. Naše potrebe so širše in globlje«. 
Nietzschejev Dioniz se sicer dviga nič niča kot ptič feniks, vendar pa ne mara sočutja in ljubezni. Njegovo geslo je, da naj vsak dela, kar hoče brez sankcij, ker se vse vpisuje v večnost. Negacije se bodo razblinile po selektivnem procesu, ki je podoben pralnemu stroju. Vanj damo umazano perilo in iz njega dobimo čistega. Po teoriji neomejenih sposobnosti lahko dosežemo karkoli, če si le upamo storiti, česar se bojimo, vztrajamo. Nepremagljivi smo, če se znamo soočiti s spremembami. Večkrat se spomnim, da pričakujmo  najboljše in bodimo pripravljeni na slabše. Menim, da so gverilska gibanja zmagala, ko so bila pripravljena na vse, reagirala so z vsem srcem. Jasno je, da moški vstopajo v duhovnost drugače kot ženske, pa tudi različne osebnosti vstopajo glede na svoj značaj. Zohar in  Marshall (2000) sta jih povzela po Cattelovi teoriji motivacije in Jungovem raziskovanju osebnosti, iz katerega je sledila Myers Briggeov vprašalnik, s katerim se po svojih odgovorih uvrstimo v enega od tipov. Imamo konvencional ni tip z eksterno zaznavo, socialno osebnost, raziskovalno osebnost po introvertiranem mišljenju, umetniška osebnost, realistična, podjetna.  Rezilienca pomeni ravnotežje moških oz. ženskih hormonov. Pomeni tudi pravilno delovanje čaker. 
So zadeve zlasti neuslišanosti, ki jih partnerji ne morejo razumeti drug pri drugem. Treba bi se bilo spustiti v korenine rodovnih nesoglasij. Zanamci pa ne vedo, zakaj smo mi ali prednamci v čem pretiravali, kaj so zastavljali za vsako ceno in česa niso.   	
Človek je preveč posegel v naravni biotop. Tedaj gre 'za nezavedno maščevanje narave'. Kitajci, ki so opustili kulturo riža, se prehranjujejo z divjim mesom pravkar ubitih živali.  Campbell (2012) je v Kitajski študiji Kitajce pohvalil, da imajo v primerjavi z bolnimi mesojedimi Američani prednost v zdravi vegetarijanski prehrani zaradi gojenja riža pa se je slika v zadnjih letih spremenila. Zaradi trajnostnega razvoja (sustainable development), ki smo ga dolžni prihodnjim generacijam, bi se bilo treba odpovedati tudi slabim navadam. S Tagorejem si recimo, radostimo se dolžnega izpolnjevanja te naloge.     
Milina je lepota združitve neba in zemlje. Ne vemo, od kod priteka vedrina, lepota, milina, živost. Že danes je možno zdravljenje z genetsko matriko (Garjajev).    
Kakor voda pokriva večino naše Zemlje in vendar ne utonemo v njej, podobno nas v življenju večinoma obdajajo samo pritiski in težave, a vendar ne smemo kloniti in utoniti. Kakor ne bežimo pred vodo in ne vznemirjamo z begom niti sebe niti drugih, marveč se navadimo na plovbo z različnimi čolni in ladjami prek oceanov in širokih voda, podobno se moramo vaditi, da krmarimo čolnič svojega življenja in plujemo kljub viharjem prek oceana v varni pristan na drugem bregu. Kdor beži in ne upa »sam«, je sam sebi sovražnik. Le kdor ima dovolj poguma, je lahko življenjski rešitelj samemu sebi. Le kdor zna sproti obvladovati svoje misli  in čustva, je zmožen tudi sebi prav pomagati.
Človek se mora sam »navaditi« na zdravo, pametno in srečno življenje: sam se mora sproti otresati mučnih misli in čustev ter škodljivih navad; obenem si mora vedno znova pridobivati dobre in koristne navade, ki so pogoj za srečno življenje.
Človek je vedno na novo prisiljen pozabljati, kar je bilo neprijetnega in zgrešenega, da se tako laže prilagodi novim razmeram in novim zahtevam življenja. Človekova življenjska modrost je zajeta v stalno se  spreminjajočo trojico učenja, pozabljenja in osvajanja novih navad. Mnogo tega, česar smo se naučili, moramo zopet pozabiti, da damo prostor novim mislim in novim navadam, ki pa jih moramo potem res obdržati kot življenjsko vodilo. Med stvari, ki jih moramo »pozabiti« sodi predvsem napačen in pretiran strah pred življenjem in življenjski mi nalogami. Človek se mora otresti napačnega strahu, z njim pa prevelike živčne napetosti in razdražljivosti, ki škoduje duši in telesu. To prizadevanje je podobno vrtnarjevemu delu, ko trebi na vrtu plevel; s koreninami vred ga mora izruvati; tu bi rekli:«pozabiti mora nanj; le tako lahko dobi prostor za koristne in lepotne rastline.
Strah naj bi nadzorovali. To nadzorstvo je kot gumb pri avtomatu: ko pritisneš nanj, se umaknejo zavore, ki ti zapirajo prosto pot do pogumnega in zdravega življenja. Napačen strah je vir neštetih živčnih napetosti in duševnih motenj, ko človek samo še prisluškuje svojim »bolečinam« in sam sebe pomiluje. Pomilovanje samega sebe in nenehno ukvarjanje z lastnimi bolečinami, težavami in motnjami je nevarna ovira za poti k srečnemu življenju. Kdor se preveč ukvarja s samim seboj, s svojimi težavami in skrbmi, mu za zdravo in koristno, pametno in srečno življenje ne preostane več niti dovolj prostora niti dovolj časa.

Lesser (2020) pravi: »Če ostanemo budni, kadar se naše življenje spreminja, se nam bodo razkrile skrivnosti – skrivnosti o sebi, o naravi življenja in o večnem viru sreče in spokojnosti, ki sta nam vedno na voljo, ki jih vedno lahko obnovimo in ki sta že zdaj v nas.« V času sprememb, vsakodnevnega stresa in celo kadar se spopadamo s skoraj nepremagljivimi težavami, izbiramoo: lahko se obrnemo stran od spremembe ali pa jo sprejmemo; lahko se zlomimo ali pa odpremo in preobrazimo. 

V več kot 25 letih je bila Elizabeth Lesser, soustanoviteljica Inštituta Omega, ki je danes največje središče na svetu za duhovni umik in osebno rast na svetu, priča osebni preobraz bi več tisoč ljudi. Lisabeth je včasih imela težave pri feniksovem procesu, v katerem si dovolimo odpreti se z namenom, da bi se kakor feniks dvignili iz pepela težkih časov. Informira nas o svojih bivših stiskah. S tem nam pomaga, da se ne počutimo osamljeni v lastnih bitkah, in nam osvetli pot do bolj izpolnjujočega življenja.

	
Virusi so zunaj živih celic samo zbirka neaktivnih kemičnih snovi. Ko virusi vdrejo v živo celico, jo izkoristijo za čim hitrejšo in čim večjo tvorbo novih virusov. Virusi so zgrajeni zelo preprosto; so iz dednega materiala in beljakovinskih molekul. Virusi so veliko manjši od bakterij in jih lahko opazujemo le z elektronskim mikroskopom. Večina virusov meri 0,02 0,02 do 0,3 0,3 µm, kar je približno stokrat manj, kot znaša velikost bakterij. 
-Skoraj vse duhovne tradicije posvečajo precejšnjo pozornost čistosti življenja kot pogoju za izkušanje duha. Med drugim je tudi to razlog, da so v preteklosti ločili življenje na posvetno in duhovno, ker naj bi le poseben režim samostanskega ali ašramskega življenja dosegal dovolj osebnostne čistosti in ravnovesja za duhovno pot. Na Vzhodu v tem smislu govorijo o treh gunah ali stanjih materije: 'tamas' - topost, pasivnost, inertnost; 'radžas' - neurejenost, nemir, kaos; 'sattva' - harmonija, ravnovesje, čistost. Materija osebnosti (telo, čustva, misli) se vedno nahaja v enem od teh stanj. Za izkušanje globin zavesti in čisto izražanje duhovnih kvalitet je potrebno doseči čim boljše stanje sattve.
Duhovna pot je proces, v katerem postopoma osvobajamo zavest od ujetosti in obarvanosti. Pogosto uporabljen pojem 'širjenje zavesti' pomeni osvobajanje zavesti iz spon posrednega spoznavanja, osvobajanje od togih mentalnih prepričanj, čustvenih impulzov in omejenosti čutnega spoznavanja sveta. Zato gre velika teža v duhovnih naukih prav doseganju notranjega ravnovesja in nenavezanosti, zdravi nevpletenosti ('wu-vei') kot nedejavne dejavnosti.
Bolj ko se nam uspe izviti iz čustveno miselnih vrtincev in drseti v globine zavesti, bolj čista ta postaja, bolj svobodna, široka, univerzalna ali kozmična, bolj jasno je videnje sebe in življenja. Prihaja do preseganja izkustva objekt - subjekt. Višja oblika spoznavanja, ki jo človek doživi v globokih srečanjih z duhovnim jedrom, prinese izkustvo izgube meja, ločenosti, zavest postane 'vseobjemajoči ocean', oceanski občutek . Takšno višje spoznavanje prebudi intuicijo, vedenje, predvsem pa osvobaja iz ujetosti v proces nenehnega modeliranja razuma.
Kakšen je drugačen, sodobnejši pristop k duhovni poti? Tako kot v znanosti se tudi na duhovnem področju pojavljajo vse večje potrebe po tem, da bi globlje in bolj celovito razumeli, kaj se z nami dogaja, kaj pomenijo določene izkušnje, kakšne so zakonitosti odnosov med svetom duha in našim vsakdanom. Na internetu so nam dostopni nauki iz praktično vseh delov sveta v obliki več knjig, delavnic, tečajev in šol. Kdor želi duhovno rasti, lahko dobi precej razlag in napotkov, kako se tega lotiti.
Po drugi strani smo ujeti v mentalni oblak materialističnega potrošništva, ki ga je zelo težko predreti. Temu se očitno ni lahko izogniti niti v duhovnosti. Nauki, razne tehnike in metode so zgolj pripomočki ali orodje, ki lahko pomagajo na poti. Duhovni nauk je vedno le simbol, preko katerega lahko bolj ali manj uspešno prodremo do duhovnih globin. Žal tudi 'modrosti' lahko zgolj kopičimo. Z mentalnimi podobami bremenimo razum in ga še bolj zapiramo za izkustva duha.
Svet postaja vse bolj kompleksen in neizmerno hiter. Nehote to daje vtis, da so preprosti duhovni nauki preživeti in namenjeni neukim ljudem preteklosti. Morda res bolj pritegnejo kompleksni opisi, zahtevne besede, skrite formule in procenti. Vendar pa so od nekdaj genialna odkritja vedno povezana s preprostimi, a globokimi resnicami na duhovni poti. Gre tudi za umetnost počasnsti.
Osnove duhovne poti so opisovali modreci antike. Kljub vsem novim razodetjem in drugim časom, pot do duhovne samouresničitve še vedno vodi preko spoznavanja samega sebe, svojih globin zavesti. Zato še vedno z enako težo žarijo besede iz delfskega preročišča: "Človek, spoznaj samega sebe!" Enako ozaveščajoč je nauk Ved, ki obrača človeka v lastne globine zavesti: "Spoznaj tisto, po čemer spoznaš vse!" Osvobajajoča je vičara Ramane Maharshija: "Kdo sem?" Sutra Velikega Sonca pravi: "Kaj je razsvetljenje? To Je spoznavanje svojega duha, kakršen zares je." Dalajlama ima prav: »sanje so najboljša meditacija«.
Loreau (2009) trdi, da je manj več. Japonska kultura življenja  - ikigay lahko navdihuje in izpopolnjuje tudi nas. Loreau predstavi umetnost minimalizma, feng shuja. Prepleta niti budizma in zena , ki ponujata nasvete o očiščenju telesa in duha ter poziva k osvobajanju spon materialističnih dobrin, ki so postale naši gospodarji. Pokaže vsakdanje postopke, kot so nega telesa, oblačenje in prehranjevanje, ki jim posvetimo premalo časa. Najpomembnejša pa je nega našega duha in meditacija, ki nam pomaga misli očistiti nepotrebnega balasta. Pomembni so tudi odnosi z drugimi ljudmi, ki nam bodisi lajšajo bodisi otežujejo življenje. »Obrusite se kot prod«, povečajte nivo svoje energije in se naučite živeti z zenom, nam svetuje. Kealing in američanka Gangaji sta mistika. Pogosto slišimo ali beremo, da postajamo to, kar v klici že smo.
Pot do duhovne ravni opravljajo nekateri prek obsmrtnih doživetij. Npr. Anita Moorjani (2013) opisuje, da je že leta 2002 zbolela za rakom. Po dolgotrajnih bojih s to boleznijo je padla v komo. V njej je doživela obsmrtno izkušnjo, v kateri je doživela neskončno ljubezen za to, kar je. Spoznala je, da je bila njena največja napaka ta, da se je trudila postati nekaj drugega kot je bila. Po prebujenju iz kome je njeno telo čudežno ozdravelo. Tako danes predava in širi svoja spoznanja po svetu. Po preučevalcu obsmrtnih doživetij Michaelu Newtonu vsi povratniki pripovedujejo enako. Doživijo blaženi mir, svetlobo, brezpogojno ljubezen, srečanje s sorodniki,...   Velja si zapomniti "Če ste depresivni, živite v preteklosti. Če ste nervozni, živite v prihodnosti. Če ste mirni, živite v sedanjosti."

Kdo si ne želi biti miren? In vendar je precej ljudi takšnih, ki iščejo zunanjo dinamiko, vznemirjanja, sodelovanja v tujih bojih. Kar naprej je pomembno to, kar je rekel ali napravil nekdo drug. Celo duhovno rast zlahka zamenjamo za zbiranje informacij o modrostih.  Zato se zavedanja duhovnosti učim tako, da učim vas. Če je soprisotnost drugega edinstvena, je tudi trenutek. Opazimo, da energijo intenzivno sprejemamo in izžarevamo. Slišimo večplastno, gledamo globinsko. Hvaležni smo za opozorila, ki prihajajo, opravičujemo se za napake, ki jih delamo. Precej časa je preteklo, preden sem razumel, da je vse ravno toliko pomembno, kot stvari sami pripišemo pomena. Sedaj lažje puščam za sabo pretekle trenutke, zmage, napake, poraze. Izkušnje so pomembne toliko, da se nam ni treba vsega učiti na novo. Da se laže soočamo oz. spopadamo (coping) s težavami. V trenutku dobimo občutek, ali bomo situacijo obvladali ali ne.  
Nasveti: 1. situaciji pripisujemo pomen glede na naše vrednostne orientacije, motive, pričakovanja. 
2. Ko se pogovarjamo z nekom, ga večplastno poslušajmo glede na Sveto umetnost poslušanja (z razumevanjem pomena, namena, vsebine govorjenega, reakcij lastnega telesa in misli).  
3. Ko jemo, resnično okušajmo hrano. Velikokrat se zgodi, da pojemo svoj obrok poleg televizije, radija ali pa zraven beremo časopis ali knjigo. S tem odvračamo pozornost od tega, kar jemo. Okušanje hrane je lahko prav orgazmična izkušnja, če si jo dovolimo.
4. Ko smo v naravi, opazujmo detajle kot bi jih morali naslikati. 
5. Ko se igrate z otrokom ali hišnim ljubljenčkom - bodimo pozorni, potopite se v igro, občutite dotikanje, resnično poglejte svojemu otroku, vnuku v oči, čudovit nosek, pegice.
6. Ko smo s partnerjem, boditmo iskreno z njim. Ko smo resnično v sedanjem trenutku, lahko v našem partnerju vsak dan odkrijemo kaj novega, lahko se vsak dan na novo zaljubimo vanj. Vsak dan znova lahko v odnos prinesemo strast in intimnost. 
7. Ta vaja je iz metode imenovane Quantum Entrainment in se imenuje "Space Walking". Barbara Mali predlaga naslednjo vajo: Med sprehodom se osredotočajmo na prazne prostore med stvarmi: prazne prostore med drevesi, prazne prostore med listi, prazne prostore v ograji, nepobarvane prostore med črtami na prehodu za pešce.... te prostore poglejte na način, kot da vam želijo nekaj povedati, kot da bo od tam nekdo prišel... bodimo resnično pozorni. Sčasoma nas to prizemlji v trenutku.
8. Osredotočimo se na čas med vdihom in izdihom. To je najpreprostejša vaja, ki nas v trenutku prestavi v sedanjost. Če dihamo globoko, pa z vsakim izdihom izdihnemo še nekaj napetosti, ki se je nabrala v nas. "Biti v trenutku" zahteva kar nekaj vaje in vztrajnosti. Moja izkušnja je, da čim bolj mi to uspeva podnevi, tem bolje spim ponoči. Vedno laže se prepustimo trenutku. Barve jeseni postajajo bolj žive, svet okoli nas je intenzivnejši,  celo hrana je bolj slastna. Zlasti pomembno je, da ostajamo v trenutku, ko nas kar vleče v preteklost ali prihodnost. Umirimo se tako, da se posvetimo temu, kar je pred nami. Sedaj težave izginejo, če se posvečamo preteklosti ali prihodnosti, pa se vrnejo. 
Gangaji nam pove to, kar stoiki. Če se naselimo, v to, kar smo, so vse naše želje že izpolnjene. Vede trdijo, da je zavest pred našim bivanjem. 

Veličastna mesta – procesi prisotnosti so: so-prisotnost- Bog z nami (Emanuel), navdih, so-zvenenje, sintropija, sinergija, flow(ing) – zanos, tok-cona, konfluenca – zlitje, ustrezna višja frevenca oz. kvantni skok, usmiljenje kot božja ljubezen, predanost (surrending).  S sprejemanjem vsega dosežemo transformacijo z vedrino.

Na koncu se vprašajmo, kaj smo doslej spoznali. V  1. lekciji smo navedli 5 stopenj zavesti od arhaične do kozmične in 5 vrst zavesti po Činmoju od obetajoče do rodovitne. Zavest smo obravnavali kot svetlobo v meni, ki ljubi svetlobo v tebi in kot samorefleksijo lastnega življenja 
V 2. lekciji smo analizirali zavest metodično. Odkrili smo bipolarne pare nasprotij kot so: eno – mnogotero, zgoraj – spodaj oz. nebo in zemlja, moški – ženska (yin - yang), toplo – hladno, dan – noč, neskončno – končno, združeno – ločeno. Odkrivali smo različne darove bivanja – eksistence z različnimi zmožnostmi pripadnosti, delovanja, čutenja, mišljenja, pomena, volje, predstavljanja.  Najpomembnejša je hvaležnost zanje.
V 3. lekciji smo se vprašali, za katero in kakšno zavedanje gre. Vsakdanja zavest je nepopolna, razdvojena, iluzorična, zanikovalna oz. sprenevedajoča, absolutna zavest pa je popolna, ena, večna, božanska, srečna. V njej vsa nasprotja izginejo. V vsakdanji zavesti je razlika med tem, kar sem sedaj in tukaj in kar mislim, med resnico in iluzijo. Je nevedna glede na vedenje, je nečista – obremenjena s travmami.   
V 4. lekciji nadaljujemo z nadaljnjim opredeljevanjem zavesti. Jung je proces prebijanja skozi vmesno področje imenoval proces individuacije, proces notranje rasti, proces širjenja zavesti. Vse sence (travme, blokade, zamere,…) nas obvladujejo, dokler se jih ne zavedamo. Vsak del sence naj bo osvetljen z žarkom zavesti ljubezni, transformiran in vgrajen v našo osebno zgradbo. Žabotova piše o tem, da sprejemamo in vzljubimo tudi naše slabosti. Namen našega življenja je spoznati duhovne zakone in z njimi Boga kot vir radosti. Življenje je namenjeno razvoju zavesti, potovanju proti žarišču zavesti. Zavedamo se iz svojega središča, bistva. Pot k središču je pot prebujanja naših spečih potencialov in naše modrosti. Človekova zavest, ki ni le zunanja, ampak je tudi notranja ni samo odzivnost na dražljaj, ampak je še arhetipska, nezavedna. Začenja se zavedati, zato je zavedanje zavedanja, kar pomeni samozavedanje iz sebstva (nem. selbst, ang. self). V 5. lekciji smo proučevali mehanizme poti od vsakdanje do popolne zavesti.  
Zavest je bistvo celotne kreacije – je sila, vibracija, ki se spusti v človeški zarodek iz kozmo sa, da se lahko v maternici začne njegov razvoj. Zavedanje preprosto pomeni biti! Čeprav je zavest v jedru kreacije, ker ustvarja kreacijo, se je pogosto ne zavedamo. Ekstatično zavedanjepomeni živeti z vsem srcem, vso dušo, vsem mišljenjem. 
Kot človeška bitja nas torej vodi sila iz vesolja – Vir, Božanski Absolut, Zavest, Jezus ali kakor koli jo že poimenujemo. Zavest je bistvo vsega. Človek je združitev zavesti in telesa.
Zavest se udejanja v materiji, zato nas zgolj istovetenje s fizičnim odtujuje od samega sebe, od smisla in jemlje življenju njegovo vrednost. Ta zavest nam omogoča, da lahko opazujemo vse, kar nismo – svoja čustva, misli, um. Šele ko odvržemo vse, kar nismo, spoznamo svoje bistvo. Zavest je naše bistvo, sebstvo, to, kar smo.
Ta zavest je vir resnice, našega notranjega znanja. V religijah kot sta krščanstvo in budizem tisti,  ki se prepozna kot zavest postane osvobojen, kar je cilj vsakega duhovnega iskalca. Zavedati se svoje zavesti, svojega zavedanja preprosto pomeni strastno obstajati, občutiti živost življenja v vsaki celici svojega telesa.
Strast duše je brezmejna. Vedno je tu, vedno prevladuje. Z njo ste se povezali v svojih najtemnejših trenutkih in v drugačnih stanjih. Ne potrebujete ekstremnih izkušenj, da bi začutili strast svoje duše. Prebujenje v zavestnega človeka s sabo prinaša številne zmaje in demone, ki na plan prinesejo vaše najgloblje, najtemnejše probleme in strahove. Obstajajo zapisane izkušnje o znakih, ki kažejo na prebujanje npr. prikaz zlih demonov. 
Življenje je namenjeno razvoju zavesti, potovanju proti žarišču zavesti. In bližje ko smo središču oz. svojemu bistvu, večje je naše zavedanje. To je pot prebujanja naših spečih potencialov in naše speče modrosti. Po tej poti ne hodimo takrat, kadar sledimo različnim psihičnim in fizičnim vzgibom, ki prihajajo z oboda “kroga”, temveč le, kadar sledimo vzgibom, ki prihajajo iz našega središča oziroma našega duha.
Pogosto se premalo zavedamo sebe, zlasti tedaj, ko se ujamemo v zanko depresije, anksioz nosti, pomanjkanja depresije, težav v partnerskem odnosu ali porazov. Na srečo se svojih težav lahko bolje zavedamo, ko pozornost posvetimo občutkom, mislim, čustvom in vzorcem.
Kaj nam sporoča naše telo z določenimi občutki? Začnimo pri svojih stopalih in se sprehodi mo po celem telesu in bodimo na morebitne skrite bolečine, težko dihanje,… Assagioli predlaga celo pogovor in pomiritev s svojimi podosebnostmi. Pri tem ne bi smeli zanemariti nobene izmed različnih inteligenc. Zlasti sta pomembni čustvena in racionalna. Bodimo pozorni na to, kako ta čustva vplivajo na našo presojo in mnenje o nas samih. Lahko opazimo, da po hrani vedno posežemo takrat, ko smo jezni ter se zaradi nje obsojamo. Potrebna sta čas in potrpežljivost – a če bomo vztrajni, bomo na ta način dobili zelo dober vpogled vase. Ugotovili bomo, kdaj škodujemo sebi. Tak uvid vam lahko odpre vrata do sprememb.
Na podobne situacije se odzivamo na zelo podoben način, zato je pomembno, da se začnemo bolj zavedati svojih vzorcev. Npr. opazimo, da smo pretirano kritični do partnerjev, ki se  trudijo, da bi nam ustregli. S takim uvidom lahko prepoznamo sprožilce, ki so odgovorni za naš odziv. Na ta način lahko začnemo spreminjati stare vzorce oz. jih nadomeščati z novimi. Vsakdanja zavest ni vpeta v izboljševanje same sebe. vsi mislimo, da se že poznamo, dejansko pa ne vemo, kaj delamo. Biti čuječ terja nenehno željo po učenju in raziskovanju samih sebe. To pride le z veliko vztrajne vaje. 
Jogi Patandjali (2019) po budistični filozofiji razlikuje nižji um – sem in višji um – rg pa, ki je neodvisen, večen, slika: kako opica vodi slona, dokler se slon z disciplino osvobodi opice. Na koncu poti ima rg pa izbiro, ali se vrne k ljudem, ki se še niso osvobodili kot v Platonovi votlini, ali pa ostane v nirvani (ind. Nirdvanva – stanje nerazdvojenosti). Meni še »naj manifestacije čitte t. j. psihičnih funkcij odmrejo« zato, da pridemo k neposrednemu spozna nju, da je »Jaz«, to vseprisotno, nespremenljivo, najgloblje bistvo naše  lastne zavesti in hkrati bistvo vsega, kar obstaja.
Vse je božansko in zato se vsemu čudimo. Čudenje pa je izvor filozofije, religije, umetnosti… Ni pomembno, če najvišje poimenujemo Univerzalna Zavest, Alah, Bog, Jehova, Veliki Duh ali Polje kvantnega vakuma-praznine, ker vsi izviramo iz istega bistva.
To dviguje nivo spoštovanja do sveta, v katerem živimo. Polje zavesti (ang. mindstuff, indij. čita) ima sposobnost zavedanja vsakršnega možnega izkustva – vse, kar kdorkoli sploh lahko izkusi v življenju (tudi izven fizičnega telesa); vsaka izkušnja vseh bitij na tem planetu ali kateregakoli čutečega bitja kjerkoli v vesolju. V tem pogledu ima zavest neskončen potencial. Zato Mahariši Maheš pravi: »Zavest je polje vseh možnosti«. To je apeiron pri Anaksimandru, dynamis pri Aristotelu. 
Želimo si mir, ki nas ne bo več zapustil.  Vesolje dobi svoj čar. Če je naše lastno bistvo božansko, in če je to bistvo zavesti možno najti povsod in v vsem, potem je vse božansko. S kozmopolitskega vidika morda ni več pomembno, ali najvišji vrh evolucije imenujemo Univerzalna Zavest, Alah, Bog, Jehova, Veliki Duh ali Polje kvantnega vakuma-praznine, ker vsi izviramo iz istega bistva.
 To dviguje nivo spoštovanja do sveta, v katerem živimo. Ko spoznam, da ta svet, čeprav na prvi pogled prav nič ne kaže na to, v končni fazi izvira iz istega bistva, kot moje lastno bitje, sem poln čudenja. Vse ponovno dobi svojo očarljivost in čarobnost.
Aštavakra Gita staroindijski tekst pojasnjuje: »Vesolje je bilo ustvarjeno v meni kot podoba, je prežeto z mano. Vesolje je porojeno iz mene, v meni obstaja in v meni premine«. S stališča zavesti je bil na začetku logos«. Beseda, logos pomeni tudi »misel ali bistvo«. Za budiste je bilo na začetku duhovno bistvo, čitta.
Peter Russell vidi preobrat nove paradigme znanja o dogodkih iz predpostavke, da ti v »zunanjem« svetu določajo naše notranje občutke k resnici, po kateri naša notranja občutja in misli določajo našo »zunanjo« realnost. 
Petrovićeva (2015, 145-183) poglobljeno razmišlja o razsežnosti zavesti od 1. našega telesa, zavesti vsakega organa posebej, tako imajo srce in trebušni organi še svoje možgane, zavesti DNK, čaker do 2. globalnega in 3. kozmičnega zavedanja. Tesla metamorfoza se izvaja na treh ravneh in sicer kot Tesla metamorfoza zdravja (Tesla metamorfoza I), Tesla komunikaci ja duše (Tesla metamorfoza II) in kot Tesla metamorfoza svetlobnega telesa (Tesla metamorfo za III). Pri nobeni od teh treh metod iskanje zaščite s klicanjem angelov, vodnikov itd. ni potrebno in tako ravnanje naj bi temeljilo na strahu in nezaupanju v lastno početje. Za prakticiranje Tesla metamorfoze sta poleg osnovne predispozicije za stik s Tesla valovi pomembni še dve ključni stvari: visoka moralna načela in ljubezen. Že Tesla naj bi močno vztrajal pri morali in etiki, zato je pomembno, da so praktikove namere čiste, da vedno preveri svoja hotenja zakaj nekaj dela. Dokler praktiki Tesla metamorfoze ljubezni niso sposobni izžarevati spontano, najprej dosežejo, da se osredotočenost iz možganov prenese na raven srca , kjer nato začutijo prijetno toplino in jo preobrazijo v ljubezen. Praktiki sami se na seminarjih naučijo kako se uglasiti s frekvencami Tesla metamorfoze. Najpomembnejša pri tem je namera, potem pa misel oz. prošnja za zdravilne frekvence. Pomembno je tudi, da je klient  hvaležen, da je del tega energijskega polja. Tesla metamorfozo I, II in III Anja Petrović poučuje na svojih delavnicah, poleg teh treh stopenj pa obstaja tudi Mentorski program in pa Program za učitelje Tesla metamorfoze.  Slovenka Rina Doreni je postala prvi mentor Tesla metamorfoze.   
Lucija Mulej (2008) je prepričana, da je edina prava pot poštenje kot skladnost uma, duše in duha. To definira vse ostale poti, dosežemo energijsko ravnotežje. Živimo v multiverzumu. Zato lahko svet spreminjamo. V sebi vsakdo lahko začuti, kateri svet je zanj pravi in mu dovoli izkusiti srečo. To je stanje duha, človek pa ima izbiro in moč, da stanje duha spremeni.
Razum v svoji analitični vnemi pogosto negira duha in vero v Boga. Mulejeva mam razkriva duhovne in psihične zakone. Če jih upoštevamo smo zdravi, če pa ne upoštevamo, se pokažejo psihosomatske posledice, ki so za vsakdanjo zavest nerazumljive in pripisane kruti usodi. Šele sinteza razmišljanja in intuitivnega dojemanja odpre zavesti nove poglede na naše mesto v svetu. Ta zaključek, ki postane izhodišče njene nove paradigme, sam po sebi ni revolucionaren. 
Lucija Mulej (2008) piše o mentalnem onesnaževanju, celo smeteh, o mislih, ki nas razjedajo ali osvobajajo, o čustvih, ki nas osreču jejo ali zastrupljajo, o dobroti, ki ni dobra takrat, ko je izsiljena, o šibkosti in iskrenosti, ki se zlahka sprevržeta v svoje nasprotje, o nasilju, ki prežema tudi pozitivno naravnana dejanja in jih samodejno spreminja v slaba. Opozarja, da ostanejo tisti, ki ne znajo preseči samega sebe, vse življenje razdvojeni. Žal bližnjic v duhovnost ni! Bližnjice so v bistvu tudi eden od načinov mentalnega onesnaževanja, ki nas ovirajo približevanju jedra vsega, svoji duši. Nekaj preprostih vaj, ki jih je avtorica dodala svojim refleksijam, to samo potrjuje. Kljub revam in težavam, ki nas v teh neveselih časih oklepajo. 

Mulej Lucija nas sprašuje, koliko vedrine smo ujeli v čas in spomine. Koliko umov in src smo odprli, prebudili in razveselili? Koliko neiskrenih oseb je pustošilo po čistih svetovih? Koliko nesmiselnih bojev ste bojevali? Nesmiselne boje sem bojeval doma, precej manj pa v službi. Moja prevladujoča metoda je bila beg od njih. V zakonski zvezi sem bil potrpežljiv, dokler se vremena niso zvedrila. 'ne dregaj v vroč kostanj'. Vedrino sem ujel v svoj simbolni imaginarij, na romanjih, meditacijah in transih. V njej najdem svoje duhovno bogastvo.

Zdravnica, ki je zbolela in je morala premagati raka z metodami osebnostne rasti, je tudi Nela Sršen (2013) razkriva svoja najgloblja čustva, ki so ji pogojevala raka. Opisuje, kako je kot bolnica doživela stanje klinične smrti in kako je potem zdravila svoje bolečine.﻿ To  je neverjetno, kako posameznik ne more verjeti, da je samemu sebi največji sovražnik, ker si škoduje.
  
Heidegger govori o jasnini biti, ki jo tvori četverje sveta kot so ljudje, bogovi, nebo in zemlja. Lozar ima zato vedrino, ki jo proučujemo v antropološko-teoloških koordinatah sveta. mnogi ne vedo, da so bolni na duhu, ker nimajo čiste zavesti. Temu oćiščevanju – odpuščanju bi danes rekli tudi razstrupljanje. Vedrina ima več koncentričnih krogov od individualne, naše do  svetovne – kozmopolitske. Muktananda – ti si že vse vesolje. Ti si v vsem in vse je v tebi. Ti si moja svetloba in jaz sem tvoja, ti si v mojem srcu in jaz v tvojem.  Živi čudežno neizrek ljivost lepega in z mnogoterimi sadovi bivanja. Še naprej pripoveduj svojo resnico drugim in jo prisluhni pri drugih. Bodi spokojen in stremi k neskončnemu. Stopi na pot preobrazbe. 
Vedrina živi skozi 4 stopnje: 1. zaznavo, 2. občutek, 3. dotik  in 4. željo. Misli pa ji dajejo trajnost. Brezpogojna  samozavest  pomeni,  da smo v redu, četudi gredo  stvari narobe. Ne moremo biti po meri drugih, če hočemo biti uspešni.
Ouspensky v 'Tertium organum'  meni, da se volja in želja razlikujeta le po stopnji intenzivnosti. Le z intenzivnejšo emocijo lahko premagamo manj  intenzivno. Kaj pomeni spoznati tvojo duhovno moč? Kaj pomeni verovati? To (n)ima zveze s pozitivnim izidom, ampak s samozaupanjem-samozavestjo  in učinkom meditacije o sebi.  Zaupajmo intuiciji, dajmo priložnost naključju, ker vedrine ne moremo povsem načrtovati, lahko pa jo sprejmemo ko se pojavi, ker je priložnosti več kot si jih predstavljamo. Ljubezen je zanj kozmični pojav čudežnega.
Zaključki 
Radost je prekipevanje polnosti življenja, je sonce, ki ga izžarevamo. »Živeti je sijajna stvar – zjutraj odpreti oči in pogledati v svet, piti čist zrak in uživati v prijetni sončni svetlobi, čutiti srčni utrip, vibrirati v zavedanju o moči in sili v vsakem živcu. Enostavno dobro je živeti in dober je svet, v katerem živimo, imamo ga radi kljub zlorabam, ki mu jih povzročamo.«. Vedrina je stabilna kakovost kakor sonce, ki spreminja mračni svet v raj lepote. Srečni ljudje živijo dlje, pogosteje napredujejo, in ustvarijo več denarja.
Rachel Naomi Remen (2004) je priznana zdravnica in svetovalka v duševnih stiskah. S pacienti se je veliko pogovarjala. Spraševala se po smislu življenja, ljubezni, odpuščanju, tistih, ki umirajo za rakom in so na robu eksistence. Zgodbe  oz. razmišljanja je črpala iz spominov na svojega deda (judovskega rabina) in iz lastnih izkušenj pri svetovalnem delu. Naomi Remen  nam posreduje globoko duhovno branje, polno navdihujočih misli, ki jih lahko vtkemo v vsakdanje življenje. V enem odlomku pravi:  Večini med nami je bilo danih veliko več blagoslovov, kot smo jih sprejeli. Ne vzamemo si časa, da bi bili blagoslovljeni, ali pripravimo prostor za to. Življenje si polnimo z drugimi stvarmi, tako da nam primanjkuje prostora za sprejemanje blagoslovov. Neka moja pacientka mi je nekoč zaupala, da nas včasih vidi obdane z blagoslovi kot z letali, ki krožijo nad letališčem in čakajo na dovoljenje za pristanek. Čakajo na trenutek našega časa, na našo pozornost. Podobno kot Warrejeva v Petih obžalovanjih trdi, da vsak navsezadnje najde svoj duševni mir. Mislim, da je to osebna osnovna transformacija. Posluževala se je tibetanskih tehnik, polaganja rok, molitev, ko je iskala sveto v posvetnem. 

Vizualizacija: predstavljajmo si, da si s tem, ko si izmenjujemo duševna stanja miru, ustvarjal nosti, ljubezni, harmonije in sreče dvigujemo tudi kvantni nivo življenjske energije. Naša srca utripajo v sozvočju s kozmičnimi ritmi, se ujamejo z vsemi, ki za svet dobro mislijo. Predstavljajmo si, da črpamo energijo iz središča zemlje in jo razširjamo po vsem telesu. Plavamo s tokom življenjske reke od izvira do izliva v morje. Kot drevesa življenja rojevamo nove sadeže spoznanja, v luči ljubezni izžarevamo in sprejemamo pristne vrednote, kot kovine pa smo trdni značaji.  Občutimo, kako smo pripravljeni sprejemati odgovornosti za izboljševanja sveta, da nas ne bi zadele (v polni meri) pandemije, zastrupljanja z jedrskimi odpadki in okoljske katastrofe. Naj cveti okoljska etika solidarnosti, medsebojne pomoči, razumevanja v različnosti.         
1. notranja moč: objeti strah in spodbuditi duševni pogum
Človek je zaradi čudovite notranje energije duše pogumno bitje.  Gre za notranji kompas, ki vsakemu izmed nas kaže, kaj naj naredi. Naš ego je pogosto prestrašen, ker  ne črpa svoje energije iz vsemogočnega Vesolja, temveč iz dosedanjih življenjskih izkušenj. Strah zablokira napredek. Tako ego poskrbi, da se večina ustavi na poti uresničevanja svojih sanj. Duša premika meje in piše legende. Če bi to radi, poslušajmo pogum duše. sledimo svoji duševni energiji in vedno pridemo tja, kamor želimo. Naredimo energijsko vajo.
Mihael Žmahar: »Se sprašujete: kaj pa, če je strah ega morda vseeno upravičen? Ne skrbite, takrat ko bo njegov strah upravičen, vas bo na to vsekakor opozorila tudi duša.«
Zaprite oči in v hrbtenico vdihnite zlato svetlobo. Naj ta svetloba kroži okoli vretenc in hrbtenico spremeni v zlat steber, ki napaja celotno telo. Držite to vizualizacijo dve minuti, nato pa znotraj sebe poiščite svoj strah. Potem stopite do tega strahu in ga objemite s svojo zlato energijo. Povejte mu, da je vse v redu. Držite ga objetega v zlato svetlobo in s časoma bo ta svetloba presvetlila tudi ta del – vaš notranji strah. In neprijetni občutki bodo začeli izginjati. 1. Notranja moč je v priznanju lastne enkratnosti. Svoje poslanstvo uresničimo lahko samo, če smo zvesti sebi. Za  lastno poslanstvo je treba razviti lastne darove. Paele: Vse zmorem v njem, ki mi daje moč. 
2. Energijska vaja na spomin notranjih podob. Vsako jutro pomislimo na izjemnosti, ki nas definirajo. Mogoče imamo poseben glas, poseben dar, nenavadne želje, edinstven smisel za humor … 5 minut bodimo osredotočeni na drugačnost od drugih, in pošljimo vanjo svojo hvaležnost. Zahvalimo se Bogu  za to drugačnost. To nam bo pomagalo še bolj sprejeti sebe, razviti močno samozavest in prepričanje vase. Bergson razlikuje dve vrsti spomina kot sta imaginativni, ki omogoča, da si pretekli dogodek prikličemo in ponavljajoči, da ga reproduciramo. Oba sta združena (Capuder, 2008).
3. Želja po razumevanju, učenju, življenju svojega življenja. Mnogo dejavnikov nas odvrača od razmišljanja. Duhovno močnemu pa nepomembne informacije niso dovolj. Tisti, ki želi globlje razumeti svet, pomembnejše sam poišče. 
Pri opazovanju okolja skušajmo  razumeti, zakaj so se ljudje tako odločili kot so se. Poglejmo na vsako situacijo z več zornih kotov. Naprej poglejte s svojega zornega kota, nato z zornega kota vpletenih ljudi, potem pa še skozi oči tretjih oseb. Videli boste; vaše razumevanje dogajanja se poveča.
Diagnoza: Tradicionalna negativna, represivna metoda komuniciranja je bila obtoževanje sebe in drugih v stilu jaz nisem v redu, ti niso v redu. Šele nedavno se uveljavlja stil jaz sem v redu, ti si v redu. S pomočjo čuječnosti dojemamo razlike v stilih komunikacije in izbere mo tistega, ki je ustrezen za obe strani. Čuječnost sodi med apolonske instrumentalne vrednote, ker služi za doseganje t. im. terminalnih vrednot. Nekateri ne presežejo svojih materialističnih vrednot. Dejanske vrednote so tiste, ki prek dejanj vplivajo na našo fiziologijo, deklarativne pa so tiste, ki jih ne uresničujemo. Pri duhovnih vrednotah se je treba vprašati, kakšen je notranji človek, ki se ravna po višjem jazu, sebstvu oz. božanski naravi oz. božji volji.    
Čuječnost je treba vaditi, ne glede na to, kolikokrat se nam ponesreči. Tako postajamo vedno bolj ozaveščeni. Natančneje izvajamo začrtane cilje in smo pri tem vedno bolj sproščeni, predani. 
Ramovš meni, da modrost ne pride sama od sebe. Treba je delati na sebi, se prav usmerjati, sicer se zgodi kot poje pesem: "Bolj star, bolj nor!"  Duhovno zorenje s starostjo peša, tako kot telesno zdravje, medsebojni odnosi. Koliko ljudi je v srednji in visoki starosti tako težkih za sožitje, sebi in drugim, da se Bog usmili." 
Le enega dela svojih čustev, misli, spomina, se trenutno zavedamo, velike večine pa se ne.... nehote se pojavi kot lapsus. Enako pomembno pe je zavestno duševno življenje, kar zdaj mislim, kar zdaj čutim, delam, česar se zdaj zavedam in tisto česar se ne. Oboje je pomembno in oboje je tesno povezano," ( Ramovš). Četudi je zavednega morda le 10 % , je to dovolj, da lahko usmerjamo celoto. Škoda pa je,  če tega zavestnega ne držimo trdno v svojih rokah.
Strah je tisti smog, ki zastruplja. Izraža se v pesimizmu, brezizhodnosti, malodušju, kritizerstvu. Ne samo Slovenija, ampak cel razviti svet je zavit, sam sebe zavija v ta smog. In mi bomo mogli priti počasi ven, zaradi nas samih, zaradi naše starosti, zaradi naših otrok... za zdrav realizem smo nepopolni v božji popolnosti. 
Duševno zdravje je sad vere v dobra dela Boga in človeka. "Bog more samo ljubiti in biti usmiljen! Tako so trdili cerkveni očetje v prvih stoletjih. Dušno zdravje ni duhovno zdravje, ni krepitev svobode in odgovornosti in smisla... To da se zavedam, da me ima Bog rad, to pa je dušno zdravje!
Za žensko je pomemben red v prostoru in odnosih. Ne osrečuje, če ne prejema. Ni srečna,če je izkoriščana.  Moški dela, da se razvije, ženska pa da si spočije. Od izgorelosti imajo koristi le trgovci.  Tedaj ne najdemo harmonije. 
Ali se zavedamo pomembnosti svojega srca? To je glavni, najpomembnejši organ, kajti ko se ustavi srce, se ustavi tudi naše fizično telo. Obenem pa se na predelu srca nahaja tudi srčna čakra, ki je center našega energetskega telesa, jedro naše duše, intuicije, brezpogojne ljubezni, ravnovesja… Srce je torej začetek in središče našega bitja, vez med fizičnim in eteričnim telesom. Ima svojo fizično obliko, svojo zavest in vibracijo, s katero v svet oddaja edinstveno energijo. Skozi srčno čakro se začne naše duhovno popotovanje k višji stopnji zavedanja razvoja. Ta pot pa se največkrat začne z odkrivanjem samega sebe, prepoznava njem svoje resnice, notranje modrosti. To so ključni koraki v našem življenju, kajti šele, ko si znamo prisluhniti, izraziti in živeti svojo resnico, brezpogojno in v celoti sprejeti in ljubiti sebe, v svoje življenje lahkotneje privabimo tisto, kar si želimo. Lesserjeva predstavlja meditacijo na smrt. Delno se navezuje nanjo 3. del rožnega venca. Obstaja na tisoče načinov, kako poljubiti zemljo in dobiti poljiub z nebes. Campbell »umrjivost je prvi pogoj trpljenja. Zmaga nad strahom pred smrtjo nam povrne življenjsko radost. Dobra vaja v umiranju je spreminjanje težav v Feniksov proces. Če smemo pričakovati najboljše, moramo biti pripravljeni tudi na najslabše. Po tem načelu se je ravnal že Abraham. ki je hotel izpolniti obljubo in žrtvovati svojega sina Izaka. Toda v zadnjem trenutku se mu je prikazal angel in mu rekel, da naj ubije jagnje, ki se je zapletlo v trnje. To je starozavezni uvod v Jezusovo trpljenje na križu. Če želimo svojo dušo odrešiti, se moramo odpovedati svojemu jazu. S premišljevanju o koncu dosegamo neskončnost. Prihajamo v slavi boga, od koder smo prišli. To vidimo pri umirsjočih v zadnji fazi. Meditacija na smrt je tudi meditacija na sonce, ker je tudi sonce nastalo in se bo sesedlo vase. Česarkoli se dotaknemo, se posredmo dotaknemo tudi ognja, ki je za Heraklita vsemu oče in kralj. Karkoli delamo, delamo tudi za Boga, ki je Stvarnik. To je najboljše za naš dan nadaljevanja. Montaigne: človek, ki se je naučil, kako umreti, se je odučil, kako biti suženj. 

Meditacija na smrt: predstavljamo si nekaj, kar se pravkar končuje ali umira. Ob tem smo pozorni na to, kar občutimo: jezo, žalost, tesnobo. Ne predajmo se tem čustvom, ampak se usmerimo na dihanje. Spomnimo se, kako smo že nekdaj premagovali takšna čustva oz. občutke. Prilagodimo se obetom ponovnega vzpona oz. rojstva. Sprostimo se in dovolimo, da se naš pogled razširi. Potem se vrnemo k dnevnim opravilom.  Včasih je treba le izreči naslednje besede: umreti v tej stvari. Na takšne načine se učimo manj istovetiti z egom in bolj z dušo. 

Assagioli je imenoval takšen postopek 'razistenje'. Zaupajmo v resnico, ne pa v kazen ali neuspeh, kar je znak upora. Svet je bogastvo sporočil. Bog pozna po Hafisu 4 besede: pridi, zapleši z menoj. Katera 'jajca' potrebujem, da ne začnem Feniksovega procesa zdravljenja? Npr. občutek strahu pred negotovostjo spremembe. Bolje se je spremembam odpreti kot se pustiti streti. Če smo utrujeni, naj nas poživi občutek smisla itd. To  je podobno kot pri molitvi matere Tereze ali kot pri tapkanju. Hodimo za soncem. Strmimo v sonce, postanemo sonce in zažarimo v rumeni svetlobi. To svetlobo razširimo v vsem prostoru. Z njo napojimo sebe in vse okrog nas. 

Bistvene spremembe v življenju so preizkušnje, ki jim sledijo razodetja. Vse religije in miti govorijo o preobrazbi zavesti. Najpomembneje je najti notranjo pričo za svoje avtentične občutke. 

Jürgen Habermas je kot eden izmed teoretikov kritične teorije družbe in zastopnik dogovorne demokracije, ugotovil, da je t. im kolonizacija sveta poškoduje svetu življenja (nem. Lebenswelt) ovira za razvoj dogovorne (deliberativne) demokracije  in komunikativne akcije.. Odprta javnost z (inter)aktivno komunikacijo funkcio nira v svetu življenja, kadar prevladuje ciljni razum nad instrumentalnim. Habermas je predvidel tudi dogovor med cerkvenimi in posvetnimi ustanovami. Žal se politika ni razvijala v smeri večje preglednosti in ciljne naravnanosti, ampak v smeri nihilistične instrumentali zacije.   
Imperialno kolonizacijo neevropskega sveta so v novem veku začeli Španci (Krištof Kolumb 1492), sledili pa so jim Portugalci, Angleži, Nizozemci, itd.   Kitajci že l. 1433 imeli svojega Krištofa Kolumba, imenovanega Zhen Heja, ki je  geopolitično nemiroljubno 'koloniziral' okolje. Imel pa je ustrezen kompas, ki je Krištofu manjkal in je zato pristal na drugem koncu sveta kot je nameraval. To pomeni, da ni pomembno, katero ozemlje je kdo osvojil, pomembno je, da ga proglasi za svojega in začne izkoriščati surovine. To je podobno terorističnim akcijam in pandemični 'naselitvi korona virusa' v gostitelju. Ni pomembno, koga to doleti, reveža ali bogatega, pomembno je, da ga zadane in po možnosti uniči.  
To parazitiranje razdiralnega gosta na tujem telesu je nadaljevanje kolonizacije z drugimi sredstvi. Potreben je naš preobrat navznoter. To obdobje je podobno pred propadom Rimskega imperija, kar so nekateri tudi videli apokaliptično kot konec sveta. Ker so nas trgovci že več desetletij usmerjali na 'potrošnjo v sedanjem trenutku', na to, kje je kaj ceneje, smo pozabili iskati oporo v sebi. Ideja o drugem duhovnem rojstvu se zdi heretična in nerealna. V dnevnih poročilih je pomemben predvsem realizem kot negativizem: kako se povečuje število okužb, število držav in njihovih regij na rdečem seznamu, koliko bolniških postelj in medicinskega osebja že primanjkuje, ... Obsesija kvantificiranega negativizma, ki postavlja pozitivne dosežke v luč količinske zanemarljivosti (fr. quantité négligeable) prikrajšuje predvsem pristnost občutkov in večperspektivnost kritičnosti mišljenja. Upajmo, da skupaj zmoremo premagati virus.   
Ne bi smeli totalno eksperimentirati s svetom,  kar Bloch imenuje experimentum mundi, er to ni v skladu s sinergijo sonaravnega bivanja. Človek je človeku virus, kadar smo v Hobbesovi vojni vseh proti vsem (bellum omnium in omnem) so poznali že v Rimskem imperiju) in pri Baconovi teoriji idolov, ki so v bistvu nepremagljivi predsodki. Znotraj idolov gledališča igra Trump koronavirusno predvolilno komedijo, ki je nevarna zgodovinska farsa. Postresnič nostna orvelovščina v ne prispeva h kakovosti življenja, saj se še vedno povečuje količina bogastva na eni strani in revščine na drugi. 
Beg v zaprta stanovanja spominja na stoični nauk 'živi skrito' (lat. lathe biosas) seveda skrito pred napadalci.  Primerno je vsaj zračenje večkrat na dan. Njihovo geslo je bilo mir in ravnodušnost duše pred zunanjimi pritiski. Niso zagovarjali strahu pred smrtjo. Stoiki so več modrosti prispevali k današnji drži kot epikurejci z naukom o užitkih. V antiki je bilo kar nekaj nasvetov o duševnih pogojih tega, čemur pravimo danes imunost, odpornost oz. rezilienca. Najdemo jih tudi v Sveten pismu. Med njimi je eden glavnih živeti v skladu z naravo, ker to pomeni zdrav duh v zdravem telesu (lat. mens sana in corpore sano). Te in še druge lastnosti so značilne za kontemplativnega človeka, ki v njih izkazuje primerjalne prednosti pred današnjim aktivizmom in deloholizmom (lat. vita activa). Prej ko slej se bomo morali vrniti k naravi. Objemi in poljubi privatno niso prepoveda ni. So stvar interpersonalne in spolne inteligence. Glasbeno inteligenco pa lahko uresničujemo na googlu in you tubu , ko poslušamo Spiritual (cosmic) music, covid (healing) music, medita tion music, concert, itd. za psihoterapevtske namene. Kadar same besede niso ustrezne, glasba ljudem na enkraten, skrivnosten in skrivnosten način daje spodbudo in upanje. Utešen zvok glasbe dokazano izboljšuje razpoloženje, zmanjšuje tesnobo in izboljšuje našo sposobnost spoprijemanja z življenjskimi izzivi. Potrpežljivost nas nagovarja, naj bomo v vsakem trenutku polno prisotni. V veliki tišini se vse uredi.
Bistveno bi bilo slišati tudi tisto, kar nekdo ne more izgovoriti in mora zato po Wittgensteinu molčati. Ali Bog sliši tudi naše neizgovorjene prošnje? Treba je nuditi pomoč tistim, ki so jo potrebni, ne glede na to ali prosijo zanjo ali ne. O tem govori že svetopisemska zgodba o Usmiljenem Samarijanu. Takšnih Samarijanov je manj kot bi jih bilo potrebnih, ker nimamo vsi enako razvitega občutka empatije. Kljub predpisani distanci pa lahko ohranjamo nekatere bližine.  So pa še nekateri manj znani in bolj skriti pogoji dobrega sporazumevanja, ki vplivajo na kakovost medsebojnega razumevanja, vendar o njih ne govorimo in jih tudi ne gojimo. Ni vse stvar 'ustanov smisla kot so družina, šola, cerkev, …' (Lukman), ampak je to še prej človeška zadeva našega intimnega odnosa do sebe, drugega in sveta. Če bi razumeli neverbalno govorico našega telesa, ki je jezik občutkov ugodja ali neugodja do bolečin, bolezni, bi mu ustregli z ustreznim ravnanjem. To se zdi zelo naravno, je pa težko, ker nismo vsi kinesteti, ki izhajajo iz lastnih občutkov.    
Poznamo zaznavni sistem z akronimom VAKOG (v-vizualni, a – avditivni, k – kinestetski, o – olfaktorični oz. vonjalni, g – gustatorični oz. okušalni). Govoriti in poslušati je treba svoje srce, kar je v latinščini cor ad cor loquitur. Kdor živi iz srca živi iz duše. Celo Heidegger, ki je izhajal iz poslušanja biti, kar je v krščanstvu poslušanje Boga, pravi podobno kot Pascal: »živi z vsem srcem, ker gre skozenj naše življenje.« Na to predpostavko se navezuje doživljajska pedagogika (npr. Stanko Gogala).    
Starogrška civilizacija je gojila vizualno kulturo, ker so hoteli delo bogov videti, da bi jih ubesedili v mitih. Hebrejska civilizacija pa je slonela na poslušnosti podobno kot druge stare civilizacije, ki so bile zibelke religij. Današnja civilizacija je pretežno vizualna in premalo slušna. Zato je diglosija in gluha loza že kar ogrožujoča. Novost tele-medicine kot tele-dela tega problema ne razrešuje. 
Kakšen je odnos med govorjenjem kot splošno človeško sposobnostjo govorjenja in slišanjem govorjene besede. Wittgenstein je dejal, da mora človek o tem, o čemer ne more govoriti, molčati. Vprašanje je, zakaj ne more: ali je to prisilni molk ali pa je to izguba sposobnosti govorjenja. 
Tine Hribar je že l. 1971 izdal knjižico s pomenljivim naslovom Molk besede in beseda molka. V njej razlaga razločljivo sopripadnost molka kot izvora in konca besede. Kardinal Sarah (2019) namesto o molku piše o pomenu tihote za razumevanje božje in človeške besede. V okviru Heideggrove filozofije je treba znati prisluhniti biti, v okviru krščanske ali kake druge vere pa Bogu. V obeh primerih je treba gojiti človekovo kontemplativno držo. Govorimo tudi o sveti umetnosti poslušanja. Okrog nas  in v nas je toliko hrupa, da drug drugega in sami sebe niti ne slišimo.
Osebnostno zrastemo, če dialektika osebnih nasprotij privede do nove kakovosti življenja – kvantnega skoka na višjo raven, tako da poti navzdol sledi pot navzgor. Vrsta avtoric in avtorjev te procese opisuje v svojih knjigah bodisi na svojem ali tujih primerih. 
Platon je poznal kraj, kjer se sodi duše po dobrih in slabih oz. zlih dejanjih. Smo boljši in slabši kot si mislimo. Boljši smo kot ljubljeni, slabši pa zato, ker si neradi  priznamo napake in jih popravljamo. Vero potrebujemo za zaščito. EU je izoblikovala predstavo fleksibilne varnosti (flexible security) nasproti stiskanjem z ukrepi, kar je v angleščini austerity. V sebi nosimo zakopane spomine na nadsvetovje, od koder smo prišli. Spomnimo se jih v obsmrtnih doživetjih, mističnih izkušnjah, meditacijah. Za Platona je filozofija priprava na smrt, za srednji vek pa vse življenje. Odtod napev 'dies irae'. Na to se nanaša tudi študentski napev Gaudeamus igitur. Prihodnost civilizacije je odvisna od znanosti in religije (A., N., Whitehead).      
Razširjanje osebnega zavedanja na vse stvarstvo je dokaz brezčasnosti. Marija kliče Verniki vseh dežel združite se! Potrebujemo svetovni mir in ne vojne. Nerede in nasilne izgrede delajo glasniki vojne. Mirni, tihi um se nauči biti izven časa 'paranja', v katerem smo žalostni, apatični, malodušni. Družbene anomalije (Durkheimov izraz) zaradi pandemije spremljajo 'sindemije' (kot imenuje Beovićeva pridružene bolezni). Brezčasni um je še v minljivem telesu. Mistiki nam že več kot tisočletje govorijo isto kot nova znanstvena oz. fizikalna paradigma, da ni opazovan predmet ločen od opazovalca. Campbell še vere ne potrebuje, ker ima izkušnje.   

Budistični nauki, ki izvirajo iz vedske tradicije cca 500 let pr. Kr. govorijo o tem, da je ločenost iluzija in da je ta vir trpljenja. Iluzijo ločenosti presegamo v duhovni povezanosti. Vprašanje pa je, ali smo lahko duhovno povezani, če nismo telesno in materialno, saj pregovor pravi, da je 'zdrav duh v zdravem telesu'.   

Dzogchen je budistični nauk o ljubeči samoosvoboditvi. Etimološko pomeni veliko popolnost, celoto. Zavest je povezanost vseh celic vesolja v eno bitje. Ko enkrat to doživimo, smo sočutni do vseh bitij v vesolju. To je v krščanstvu trinitarizacija. Ljubezen ni le vse, kar je, ampak je tudi to, kar smo v resnici. Mistiki so ugotovili, da tisti, ki znajo utišati svoj um, zdravijo na daljavo, doživljajo prihodnost. Patanđali je svetoval, kako ga utišamo. Joga je umirjanje valov. Huxley  (1945) duhovnost kot duhovna zavest je polna prisotnost. Oceanska ljubezen presega vse, kar o njej rečemo. Vsak mistik je obstal v zamaknjenosti, ko je občutil to večnost (Harwey, 1996). To opisuje tudi sveti Pavel v Pismu Korinčanom.  

Značilnosti zavesti: občutljivost, akcija in reakcija, pozornost z opazovanjem. Specifično človeška zavest pa je odgovorna, mirna oz. čista, svobodna. V umu  lahko razlikujemo med 
1. znotraj-osebnostno zavest možganov, trebuha, srca in uma v glavi. 
2. Družbeno - globalno in lokalno zavest. 
3. kozmično zavest z antropičnim načelu: vse je zavest in zavest je v vsem, kar je. 

So 4 budistične resnice: 1. Vednost o trpljenju, 2. Izvor trpljenja je ne vednost in želja, 3. Uničenje trpljenja. 4. Plemenita osmera pot za odstranitev trpljenja. 1. Pot do dokončanja trpljenja, 2. Pravilno razumevanje, 3. Pravilen namen, 4. Pravilen govor in dejanje, 5. Pravilen napor, 6. Pravilna pozornost, 7. Pravilna zbranost, 8. Razvijanje modrosti (vir: Sensa, 2019).   
Larson (2018) predstavi tudi naslednje moči s primeri: moč volje, moč misli, moč koncentra cije, močí osebne privlačnosti, moč besede, moč značaja, moč podzavestnih procesov, moč navdušenja, moč spoštovanja in hvaležnosti, moč prizadevanja, moč ambicije, moč vizije, moč sanj, moč verjetja, moč zaznave, moč subtilne sfere človeka, ki vedno deluje v ozadju in moč spoznanja. Z brezčasno duhovno modróstjo nam pojasni vpliv podzavestnega in zavednega uma ter njihove notranjosti na vse. Z vztrajnostjo nam bo vsem slej kot prej uspelo doseči cilje. Veselje oz. vedrina je pogled od zgoraj navzdol. Temu pogledu pravimo tudi sledenje motivacijskim ciljem. 
Ključno vprašanje je, kako uporabiti moč ljubezni, da ne bo pogoj nazadovanja, ampak  pospe ševalec medosebnega razvoja. Zaljubljenost je le malikovanje, izločanje vseh drugih, ponos, ni pa še trajna ustvarjalnost in produktivnost (Fromm). Budisti govorijo o modrosti in sočutju. To pomeni, da neobvladana čustva zaljubljenosti naredijo preveč škode, ker smo žrtve iluzij in predsodkov naše kulture. Pogosto se precenjujemo ali podcenjujemo. Celo občutek večvrednosti je le sprevrnjena oblika manjšinskega kompleksa. Budisti zato govorijo o srednji poti, ki je naše ravnotežje. 

Na Poljskem so bile nedavno protesti proti prepovedi splava. Toda ali je pravo vprašanje ali je lastnik ženskega telesa ženska sama ali država, ali je treba abortirati – splaviti nezaželen plod ali nezaželeno vlado. Po budistični logiki ni res niti eno niti drugo. Brž ko ne priznamo svojih slabosti, napak in grehov je to slepota, ko se delamo, da jih ne vidimo oz. goljufija, ker igramo nepošteno igro. Te igre ni enostavno odpraviti. Analizira jih Berne v transakcijski analizi. 

Teroristični napadi v Nici, Parizu, Dunaju prav tako kažejo na globok civilizacijsko kulturni oz. religiozni nesporazum, je 'kulturni trk'. Avstrijski zunanji minister Kurz je to interpretiral kot spor med (tiho) večino (ang. silent majority), ki hoče mir in tisto agresivno manjšino, ki hoče vojno. Na videz je to spor med muslimanskimi ekstremisti in kristjani, kar bi Huntington imenoval 'kulturni trk' in bi Habermas opredelil kot pomanjkanje deliberativne – dogovorne demokracije. Žal pa se glede svetega ni mogoče zgolj posvetno 'dogovarjati'. Kot vemo se Buda, Sokrat, Jezus niso pogajali za svoje in ljudske pravice. Jezus pravi: 'jaz sem vrata, kdor vame vstopa, bo našel pašo'. Myss (2006) piše o posvečenih dogovorih Jezusa, Mohameda, Bude, Mojstrov,... Nato  nam z galerijo tipov pomaga spoznavati, kdo smo.         

V bistvu bi bilo treba doseči moralno zrelost, ki pa jo prededipalci ne izkazujejo. Prededipalci so tisti posamezniki, ki niso dosegli moralne stopnje razvoja zaradi t. im. odsotnega očeta, ki ni odigral pravilno svoje vzgojne vloge. Žal se nahajajo tudi med vodji podjetij in politiki. Morda je v tem razlog, da je raven demokratične politične kulture postala tako nizka.  Duhovna pot pa vključuje etično dobro. Sem sodijo odpuščanja, opravičila za napake in popravljanje napak, prošnje, zahvale, hvaležnost, velikodušnost. 

Že Rimljani so vedeli, da je pri napakah nespametno vztrajati, ker se potem iz zgodovine oz. svoje avtobiografije ničesar bistvenega ne naučimo. Nekateri se opravičujejo tako, da se sploh ne opravičijo oz. še več – prenehajo z napačno dejavnostjo. Tako mož po številnih obljubah ženi, da bo prenehal piti, še naprej pije, dokler 'primera' ne prevzame mediator. Proces osebne transformacije je zahteven. Opisujejo ga avtorji osebnostne rasti, ki jih vsakokrat tudi navajam. Večina hoče, da naj se drugi spremenijo zaradi njih. Nastane začaran krog, ker takšne iluzije ne delujejo v smeri resnice. Rast se začenja pri nas, zato je treba obtožbe drugih, ki so le naše projekcije enega izmed naših psiholoških obrambnih mehanizmov, prevzeti nazaj nase. Odgovoriti si je treba, zakaj nas nekaj npr. vladni ukrepi moti pri nas samih. V čem se počutimo kot žrtve? 

Ferrucci (2006) je sistematiziral postopke vaje, ki jih sicer le površno poznamo. Ti so:
1. Rezervirati si določen čas
2. pripraviti prostor
3. vztrajati - vsak dan ponavljati izbrane molitve meditacije, si predočevati večne resnice
4. vsakokrat se povezovati z vsem stvarstvom
5. dovoliti si še nekaj časa v tišini, da začne vaja delati za nas. 

Ljubezen spoznavamo in izvajamo po naslednjih treh lastnostih: 
1. ljubeča prijaznost (sanskrt: metta), skrb, pozornost do sebe in drugega, 
2. Sprejemanje in razumevanje. Ne počutimo se razumljeni, če nismo sprejeti oz. še več uslišani. Samorealizacijo poznajo že budisti in ne šele Maslow. 
3. Poslanstvo služenje je izziv in naloga. (Solomon, 1992, 69) To nalogo je najbolje izpolnil Jezus, ki je prišel, da bi nam služil. Primer: Jezus umiva noge učencem. Če bomo uspešno odstirali pajčolan strahu, bomo postali bolj samozavestni in mirni. Vzljubiti je treba svoje strahove kot sence za spoznavanje svojih meja. 

Nekateri (ne)zavedno ne marajo sebe. Fonejeva (2012, str. 37, 103, 114) nam na več mestih ob tapkanju pokaže pozitivne avtosugestije: čeprav sem jezen, žalosten, kriv, nesposoben, itd., se brezpogojno sprejemam. Hayeva (2013, 2017), ki jo kot duhovednico, že precej časa poznamo je celo prepričana, da občutek ne-ljubljenosti vzrok vseh bolezni. Problem je, da se ne maramo zato, ker so nas starši zapostavljali. Hayeva vidi rešitev v vztrajnem ponavljanju afirmacij. Če stopimo korak naprej, ugotovimo, da nismo prepričani, da nas Bog ljubi, če nam nalaga težave. Spomnimo se, da je Jezus kljub temu, da je božji sin, nosil križ. In na koncu 'bo vse pritegnil k sebi'. Nemški pesnik Rilke je pisal o 'prijaznih težavah'. Naša naloga v pandemiji koronavirusa je, da zaradi omejevanja neposrednih stikov na družinske člane in prekinitve z (ne)znanci zaradi distance iščemo nove bližine, kajti bližnji je vsak. Duhovna bližina povezanosti, ki se zdi mnogim tuja, se sedaj ponuja kot rešitev. Dilema je, ali vztrajno iskanje nove bližine ali z vsakim valom zahajanje v nove stiske.     
Zakopljimo se v svoje globine, v svoje prvine, v izvore sveta in svetosti. Pot ne vodi le v srednji vek, ampak tudi do starodavnih srednjih in svilnih poti. Sedaj ko smo omejeni geopolitično, smo neomejeni duhovno prostransko. Slomškova pesem nam pokaže, da sem doma v  nebesih. V to ne dvomimo, saj hindujec  Činmoj (2018) opozarja na škodljivost dvoma, ki razdvaja, ločuje, uničuje. Deluje diabolično, nezaupljivo. Zato se zdi, da smo danes soočeni s časom paranja in ne šivanja, če govorimo starozavezno. Soočeni smo časom napredujočega nazadovanja. Napredujemo tehnološko npr. 5 G, nazadujemo pa mentalno, duhovno.    

Habermasovo dogovorno – deliberativno demokracijo bi bilo dobro poglobiti z Myssinimi arhetipskimi dogovori in bi uspevala na osnovi Blochovega utopičnega upanja. Ne morem dovolj poudariti pomena ponotranjenja svetovnih religij, kjer bi zacvetel globalni etos. Buber jeva dialoškost (das Zwischen) bi zacvetela ob avtentični stičnosti, ki je sedaj potisnjena v ozadje.  Specifičen krščanski izraz za proces svetovno-svetega zedinjevanja je trinitari zacija. Vse to sodi v svet življenja (das Lebenswelt). S to vizijo prihodnosti bi bilo treba začeti zdaj, da ne bo prepozno.    
     
Za katero in kakšno zavedanje gre? Pomembno je vedeti, da razlikujemo dve smeri zavedanja, vertikalno - transcendentalno in horizontalno - transcendentno.  Zavest tedaj omogoča samospoznavanje in spoznavanje sveta, kajti v delfskem preročišču piše »spoznaj samega sebe in spoznal boš svet in Boga«. V srednjem veku je bil Bog svetloba. Svetloba sončne luči omogoča naš vid. Tudi meditativno je izkušanje čiste zavesti je pogosto v obliki svetlobe.
V procesu nastanka človeka se duhovno jedro 'obleče' v različne plasti materije, da bi se skoznje izražalo. Z našim delovanjem pa se zavest obarva s procesi v razumu, z različnimi čustvenimi fenomeni (občutki, želje) in z vtisi, ki nam jih posredujejo čutila. To povzroči zoženje percepcije, kot da bi široka svetloba zavesti postajala vse bolj ozek in medel pramen, ki se izgublja v megli čustveno-miselnih 'ugrabljenosti'.
V stari Indiji so govorili o pajčolanu maje - videza. V Stari Grčiji so sofisti proučevali varljive govore. Razum je bil sedež odločanja. Vendar je to le posredno spoznavanje, saj so predstave v razumu zgolj nekakšni mentalni modeli, s katerimi si ustvarimo podobo sveta, kar pa je tudi temelj za nastanek različnih slepil in iluzornih prepričanj. To je razlog, da se lahko predstava o sebi ali svetu praktično čez noč poruši in spremeni. V tragedijah je to padec posameznika iz sreče v nesrečo.
Vse, kar doživljamo v običajnem stanju zavedanja, se zabeleži kot prepoznavna oblika ali vzorec v razumu, tudi duhovne izkušnje. Po teh vzorcih se orientiramo k svetu duha, hkrati pa se preko njih tudi nekaj modrosti duha lahko približa našemu življenju. Te predstave so pomembne za duhovno zorenje: omogočajo lažjo duhovno orientacijo, vrednotenje dogodkov, presojanje o pomembnosti določenih vsebin iz življenja.
Pomembna je čistost ravni, skozi katere se naše spoznavanje spušča, da lahko čim bolj neobremenjeno, brez predsodkov, vnaprejšnjih predstav in strahov sprejemamo izkušnje. Že hindujski nauk o karmi kot tudi Baconov nauk o 4 idolih pa kaže, da nekaj nepredelanega, grešnega, nečistega prinašamo s seboj.  pri obeh gre za to, da ne moremo rodovne dediščine v enem življenju razgraditi. Gre za vprašanja moralne čistosti misli, čustev, želja ter fizičnega in bioenergijskega telesa. Današnje reklamno geslo 'razstrupite se' se žal, nanaša le na telesne organe. 
Literatura
- Andreas Steve (e tal., 2003). NLP new technology of achievement. Positive paperback
- Aurobindo Sri (2003). Človeški ciklus. Ljubljana, SM.
- Bagola Aljoša (2019). Kako izgoreti in prevzeti življenje v svoje roke. Ljubljana, MK. 
- Bilban Tina (2019). Kaj sploh je to?
- Brown Michael (2015). Proces prisotnosti. Ljubljana, V.B. 
- Brown Wendy (2015). Undoing the demos. Neoliberalism's Sealth Revolution. New York, zone books.     
- Capuder, Andrej (2008). Henri Bergson, intuicija in misel. Celje, MD. 
- Chapman Gary (2012). 5 jezikov odpuščanja. Ljubljana, Družina 
- Chopra Deepak & Simon, David
- Cyrulnik Boris (2010) Sram. Ljubljana, Modrijan. 
- Černetič (2005). Biti tukaj in zdaj: Čuječnost, njena uporabnost in mehanizmi delovanja. Psihološka obzorja, 14(2): 73–92.
- Černetič (2011). Kjer je bil id, tam naj bo… čuječnost – Nepresojajoče zavedanje in psihoterapija. Kairos, 5(3–4): 37–48.
- Činmoj (2018). Modrost. Ljubljana. 
- Debord, Guy (1999). Družba spektakla.
- De Botton Alain (2001). Utehe filozofije. Ljubljana, Vale Novak.
- Deleuze Gilles (2014). Nietzsche. Ljubljana, Modro-bela ptica.
- De Mello Anthony (1991). Zavedanje. Ljubljana  
- Dennett Daniel (2012). Pojasnjena zavest. Ljubljana, Krtina. 
- Detela Andrej (2014). Sintropija v polifaznih zibelkah. Ljubljana, Založba Elaphe.   
- Dolinar Sandi (2019): Čisto srce. Ljubljana.  
- Eben Alexander, Tompkins Ptolemy (2015). Oris večnosti. Tržič, Učila. 
- Emerson Valdo (2007). Zaupanje vase in drugi eseji. Ljubljana, Beseda. 
- Ferrucci Piero (2006). Kdo sem in kaj lahko postanem. Ljubljana, Akademija za psihosintezo.  
- Fone, Helena (2012): EFT tehnika doseganja čustvene svobode za telebane. Ljubljana, Pasadena.  
- Freyer J. (1931). Revolution von Rechts. Jena.              
- Galimberti Umberto (2016). O ljubezni (orig. Le cose dell' amore, 2004). Ljubljana, Modrijan.
- Giddens Anthony (2000). Preobrazba intimnosti. Spolnost, ljubezen in erotika v sodobnih družbah. Ljubljana, cf.
- Gilliland Ben (2017).  Znanost na malo drugačen način. Ko spoznanja o vesolju niso več znanstvena fantastika. Ljubljana, MK.
- Goldacre (2011). Slaba znanost. Ljubljana, MK.  
- Gradišnik Branko (2014) Iskanje izgubljenega zdravja.
- Groll Ursula (2000): Swedenborg and New Paradigm Science. Paperback.  
- Grün, Anselm (2009). Boj in ljubezen. Celjska Mohorjeva družba.   
- Habermas Jurgen (2005). Prihodnost človeške narave. Verjeti in vedeti. Ljubljana, SH. 
-	Haidt Jonathan (2013). Pravičniški um. Ljubljana, UMco.  
- Hardy Alister (1979). The spiritual nature of man: A study of contemporary religious experience. Hardcover.
- Hay, louise, Kessler, David (2014). Ozdravite svoje srce. Kako najti mir po razhodu, ločitvi ali smrti bližnjega. Brežice, Primus.  
- Harwey Andrew (1966). The Essential Mystics. San Francisco, Harper.
- Hay Louise & Schulz Lisa (2013). Vse je v najlepšem redu- ozdravite svoje telo s pomočjo medicine, afirmacij in intuicije. Primus. 
- Hay Louis (et al. 2017). Ljubezen do sebe je pot do zdravja – izbirajte misli in hrano, ki utirajo pot do zdravja telesa in duha. Ljubljana.
- Hawking, Stephen (2003). Kratka zgodovina časa.  Ljubljana, Dmfa.
- Hicks, E. (2008): Zakon privlačnosti : osnove Abrahamovega nauka. Ljubljana : Ara.
- Hicks, Esther, Hicks Jerry (2009). Prosite, dano vam je. Naučite se uresničiti svoje želje. Ljubljana, Ara.
- Holiday Ryan (2014). Ovira je pot. 
- Holiday Ryan (2017) Ego je naš sovražnik
- Ihan Alojz, Hafner Mateja (2014). Prebujanje: Psiha v iskanju izgubljenega Erosa. 
- Jamnik (2018): Svet osamljenih tujcev. Ljubljana     
- Jäger Willigis (2009). Vsak val je morje in drugi spisi. Mistična duhovnost. Petrovče, Društvo Znamenje. 
- Jogananda Paramhansa (2017). Kako prebudimo svoj polni potencial : [zemljevid vašega notranjega potovanja]. Ljubljana, Institut Eko.
- Jogananda Paramhansa (2017). Avtobiografija jogija. Primus  
- Jung Sigmund (1997). Religija in psihologija. Ljubljana, 
	
- Khoury B, Sharma M, Rush SE, Fournier C (2015). Mindfulness-based stress reduction for healthy individuals: A meta-analysis. Journal of Psychosomatic Research 78(6): pp.519–528. 	

- Kocijančič, Snoj (2013). Boetij, dediščina in izziv. Ljubljana, SM. 
- Komel Dean (2019). Totalitarium. Ljubljana, Institut Nove revije.  
- Krishnamurti Jiddu (1993a). Plamen pozornosti. Ljubljana, Miha Jensterle.
- Krishnamurti Jiddu (1993b). Svoboda je onkraj znanega. Ljubljana, Miha Jensterle.
- Krishnamurti Jiddu (1993c). Življenje pred nami. Ljubljana, Miha Jensterle.
- Krishnamurti Jiddu (1994). Problemi življenja. Ljubljana, MK.
- Križaj Robert (2020). Čuječnost: trening za obvladovanje stresa in polno prisotnost v življenju. Ljubljana, MK. 
- Krohne David (2020). Ecology: Evolution, Application and Integration. Oxford University Press. 
- Krohne Nina (2020). Nevrološki in psihološki problemi koronavirusa. Ljubljana, FF. 	

- Lasch Christopher (orig. 1979, slov. ponatis 2012). Kultura narcisizma. Ameriško življenje v času zmanjšanih pričakovanj. Ljubljana, MK.
- Lep Žan (2020). Psihologija pandemije: posamezniki in družba v času koronske krize. Ljubljana, FF. 
- Lesser Elizabeth (2020). Feniksov proces. Brežice, Primus.
- Liang Tingbo (ured, 2020). Priročnik za preprečevanje in zdravljenje  COVID 19. Ljubljana, Alma mater. 
- Lindahl, Kay (2008). Sveta umetnost poslušanja. Ljubljana, Govinda. 
- Lipton, Bruce (2019). Biologija prepričanj: znanstveni dokaz o nadvladi uma nad snovjo. Ljubljana
- Loreau, Dominique (2009). Umetnost preprostosti. Ljubljana, Vale Novak.  
- Lozar Janko (2011). Vedrenje vedrine. Ljubljana, Študentska založba.
- Lozar (2016). Nietzsche in Heidegger – ubranosti naproti. Ljubljana, FF.
- Lubich Chiara (2002). Vsak trenutek je dar. Ljubljana, Novi svet. 
- Lukacs, Gyorgy (1960). Razkroj uma, pot iracionalizma  od Schellinga do Hitlerja. Ljubljana, CZ.
- Lunaček Izar (2020). Sveto in smešno. Ljubljana, Založba ZRC. 
-	Moorjani, Anita (2013). Z roba smrti v pravi jaz : moje potovanje od raka skozi obsmrtno izkušnjo do resnične ozdravitve. Ljubljana, Gnostica.
- Myss Caroline (2006). Sveti dogovori. Ljubljana.    
- Maharishi (1963). Science of Being and Art of Living – Transcendental Meditation, Allied Publishers.
- Madame de Stael (2003). O Nemčiji. Ljubljana, CZ 
- Marcuse Herbert (2004). Um in revolucija. Heglova teorija družbe. Ljubljana, Studia humanitatis. 
- Maurer Armand (2001). Srednjeveška filozofija zahoda. Celje, MD.
-	Mladinska založba (1945). Sveti Juda Tadej. Priprošnjik v sili. 
- Mlodinow Leonard (2017). Pokončni misleci. Ljubljana, UMco.
- Moorjani, Anita (2013). Z roba smrti v pravi jaz : moje potovanje od raka skozi obsmrtno izkušnjo do resnične ozdravitve. Ljubljana, Gnostica.
- Mulej Lucija (2008). On-kraj raz-kritja. Ljubljana, Samozaložba. 
- Newman Michael (2011). Potovanje duš. Ljubljana 
- Novak, Bogomir. Vzgoja osebnosti za vzdržni razvoj. Vzgoja, marec 2017, let. 19, št. 73, str. 34-35. 
- Patanjali Rishi (1991). Joga sutre. Zagreb, Vlastita naklada Rade Sibila. 
- Paić, Žarko (2018). Sfere eksistence. Ljubljana, Apokalipsa. 
- Pavček Tone (2010). Čas duše, čas telesa. Ljubljana, SM. 
- Peirce Penny (2019). Frekvenca. Brežice, Primus.
- Petrović Anja (2017). Tesla metamorfoze. 
- Precht David (2010). Kdo sem jaz in če, koliko nas je. Tržić, Učila internacional.
- Projekt osmih slovenskih pesnikov (2018). Postmoderna zdravljica: žive naj vsi narodi.
- Puchner Martin (2019). Napisani svet. Kako so zgodbe oblikovale ljudi, zgodovino in civilizacije. Ljubljana, UMco.
- Rak Peter (2020). Izganjanje zlih duhov preteklosti in sedanjosti. Delo, 11. 7. 2020, str. 9. 
- Rak, Peter (2020) Utopična prihodnost ali beg v preteklost? Delo, 7. 3. str. 14. 
- Ransmayr Chistoph (2020). Atlas rahločutnega moškega. Ljubljana, Beletrina. 
- Ravnjak Vili (1993). Spoznavanje višjega jaza. Antropološki eseji. Maribor, Katedra.
- Rebula Alenka (2912). Blagor vam ženskam. 
- Remen Rachel Naomi (2004). Zgodbe ob kuhinjski mizi. Ljubljana 
 -Remen Rachel Naomi (2004). Blagoslovi starega očeta: zgodbe o moči, zavetju in pripadanju. Nova Gorica, Eno.
- Rumi (2010). Poljub želim si tvoj. Ljubljana, Amalietti.
- Salecl Renata (2020). Človek človeku virus. Ljubljana, Emka. 
- Salecl Renata (2020). Zanikanje v času pandemije, Delo, SP, 24. 10. 2020, str. 30.
- Schwarz, Schweppe (2005). Moč podzavesti. NLP. Ljubljana, MK.
- Scovel Shinn Florence (2001). Igra življenja in kako jo igrati - prenovljena izdaja. Ljubljana, 
- Simoniti Iztok (2019). Vode svobode. Ljubljana, CZ. 
- Sloterdijk Peter (2003). Pravila za človekov vrt. Nova revija, 22, 256-258, 1-21.  Odgovor  na Heideggrovo Pismo o humanizmu.  
-	Solomon Paul (1992). Meta – človek. Ljubljana, Iskanja.
- Sršen Nela (2013). Rak na duši. Zagreb, Lara. 
- Steiner Rudolf (2008). Kako doseči spoznanje višjih svetov. Ljubljana, Ajda.
- Swett Marden Orison (2012). Vedrina kot življenjska moč. Priročnik za življenje. Ljubljana, Atelje Doria. 
- Taleb (2010). Črni labod. Tržič, Učila International. 
- Širovnik Moškon Asya (2019). Kdo ustvarja mojo realnost? Od ledene dobe nezavednega do sijajne dobe zavesti. Ljubljana, Cangura.com
- Štajner, Rudolf (1988). Mistika u rađanju duhovnog života novog doba. Beograd, književna trajna radna zajednica.
- Taleb Nassim (2019). Tvegati lastno kožo. Skrite asimetrije v vsakdanjem življenju. Tržič, Učila International.
- Targ Russell (2020). Brezmejni um. Celje, Gaia planet.    
- Virtue Doreen (2011). Angelska terapija. Ljubljana, Cangura.com. 
Wallace David Foster (2019). To je voda in drugi eseji. Ljubljana, Literarno kulturno društvo. 
- Zepan Matjaž (2010). Čakre. mavrica življenja. Ljubljana, Samozaložba.
- Schubert Linda (2013). Ura molitve. Maribor
- Širovnik Moškon Asya (2019). Kdo ustvarja mojo realnost? : od ledene dobe nezavednega do sijajne dobe zavesti. Ljubljana, Vizija planet. 
- Škobalj, Eva (2019). Lahkost uma : čuječnost : vprašanja in odgovori. Maribor, Ekološko-kulturno društvo.
-Trstenjak Anton (1971). Človek samemu sebi. Celje: Mohorjeva družba, str. 79-82;  
- Vranich Belisa (2018). Dihanje. Ljubljana, BP.   
- Walton, Chris (2012). Gama zdravljenje. Kranj, V.I.D.
- Watts, Alan (1994). Modrost negotovosti: sporočilo za dobo tesnobnosti. Ljubljana. J.P.
- White Ellen (2017). Na robu časa. Škofljica Društvo Sedmi dan.  
- Zukav (2011). Duhovno partnerstvo. Ljubljana. 
- Žižek Slavoj (2005). Kako biti nihče. Ljubljana, Društvo za teoretsko psihoanalizo.
- Žižek Slavoj (2010). Začeti od začetka. Ljubljana, CZ.  

Viri 
- Besant Annie: Kaj je zavest? V: Izvleček iz knjige Študij zavesti (A Study in Consciousness). 2. poglavje, Zavest, 1. Pomen besede. Glej splet: http://teozofija.info/ Besant_Kaj_je_zavest.htm- Getty: Boris Cyrulnik o času po koncu pandemije.  
- Hempel S, Taylor SL, Marshall NJ in sod. (2014). Evidence Map of Mindfulness [Internet]. Washington (DC): Department of Veterans Affairs (US). Dostopno na naslovu: http://www.ncbi.nlm.nih.gov/ books/NBK268640/
- Novak, Bogomir. Romanje v svete kraje kot oblika socialnega učenja. 8 str. http://www. gsoft.si/novak_bogomir/A147_NB_romanje.rtf.
- https://www.google.com/search?q=arhangeli+gabriel%2C+zadkiel%2C+mihael% 2C+rafael%2C+jofiel%2C+kamel%2C+uriel&tbm=isch&ved=2ahUKEwjbkJCdsb_nAhUdeVAKHXUYC-AQ2-cCegQIABAA&oq=a.