dr. Bogomir Novak

Osebnostna rast za veselje do življenja 

Kazalo                                                                                                                                 1-147

Povzetek                                                                                                                                      1
Evolucijski uvod                                                                                                                         3

1. Kaj pomeni učenje  za posameznika in kaj za perspektive Slovenije?                                   5                                                                                                   
1.1 Ovire in spodbude za učenje z veseljem                                                                             12
1.2 Zakaj je boljše pozitivno kot negativno                                                                              28
1.3. Zakaj je treba izbirati med veseljem in veseljačenjem                                                       29
1.3.1 Ideal veselja v različnih kulturah                                                                                     31

2. Osnovni pogoji in funkcije izvajanja samoregulacije                                                           34                                                             
2.1 Kaj nam pomeni in kako ohranjamo čuječnost?                                                                 46
2.2. Program Poti do osebnostne rasti                                                                                      50
2.3 Pogoji odlične komunikacije                                                                                               52

3. Razsežnosti igrivega človeka - homo ludensa                                                                      53
3.1 Etimologija, smisel in klasifikacije igre                                                                             54
3.2 Igra kot družbeni spektakel v kapitalizmu                                                                          60 3.3 Arhetipski viri iger                                                                                                              64
3.4 Veselje do šaha, veselje do (uspešnega) življenja                                                              69

4. Zakaj oznanjati veselo oznanilo?                                                                                          73
4.1 Uvod v veselo zgodovino                                                                                                    83

5.  Vesela šola                                                                                                                           91
5.1 Mednarodna Montessori osnovna šola                                                                              100
5.2 Vzgoja po priročnikih ali po zdravi pameti                                                                      102
5.3. Kaj je bistvo svobodnega sloga učenja?                                                                          103
5.4 Kaj nam pomeni kinestetično  učenje?                                                                             106                                                                                 

6. Kakšne so optimalne povezave med (veselim) učenjem in zanosom?                               109
6.1 Značilnosti in funkcije zanosa                                                                                          113

7. Odnosi med formalnim, neformalnim in informalnim učenjem, znanjem, edukacijo        117                                               
8.  Kako se veseliti filma, knjig, sanjskih potovanj?                                                               122 

Sklep                                                                                                                                        127                                                                                                                                    Literatura                                                                                                                                 141
Viri                                                                                                                                          146

Povzetek

Osebnostna rast je osebna transformacija. Zastavljena tema je razumljena pluralno. Posamezniku bi moralo učenje pomeniti več kot le doseganje povprečnosti, ker sicer ne more izraziti svoje izjemnosti. Veselje izhaja iz specifič ne  skladnosti življenja, kar pomeni skladnosti oz. integrativnosti s seboj, z drugimi in z Bogom. Transformiramo notranje vsebine v zunanje in obratno. Pristno veselje že na začetku razlikujmo od veseljačenja, burke, razgrajanja, razposajenosti, krohotanja.  Veselje skušamo utemeljiti v evolucijski in pozitivni psihologiji. Videti je, da so ljudje znali poiskati vire veselja prej v trdih pogojih dela kot v današnjih neoliberalnih. 

V 1. poglavju razmišljamo, kaj pomeni učenje za posameznika in za državo. Pri tem se naslonimo na Strategijo razvoja Slovenije do l. 2030, Memorandum vseživljenjskega učenje in Vizijo Slovenije do 2050. Spodbuda za nastanek tega prispevka je ugotovitev, da Slovenija po eni strani teži k čim večjemu številu čim višje izobraženih in pristaja na načelo vseživljenjskega učenja in izobraževanja. Na kratko predstavimo Glasserjevo teorijo (samo)kontrole kot vir ustvarjalnega učenja z veseljem vis a vis represivni kontroli drugih, ki vnaša razdore.  Žal se še ne zavedamo vse naše notranje agresije kot usedlin preteklosti. 

Zato v  2. poglavju pokažemo na osnovne pogoje in funkcije samoregulacije. Charles Chaplin je izpostavil naslednje vrednote življenjske modrosti: zavedanje, samozaupanje, verodostoj nost, skesanost, mir med konflikti, zrelost, častitost, ljubezen do sebe, modrost srca.
Makarovič je izpostavil pet sestavin avtonomije, ki vodijo do integrativnosti s seboj in z drugimi. Za avtonomnost odprtega sistema je treba upoštevati njegovo potrebo po ohranitvi in razvoju, ki jo uresničuje z asimilacijo in selekcijo nepotrebnih (motečih) informacij. Opozorili smo tudi na programe in terapije čuječnosti oz. budnosti. K njej se je treba vedno znova vračati, ker nam rada uhaja. Opisali smo faze Brownovega procesa prisotnosti. Avtoregulacijo goji tudi šola kognitivne znanosti (Rutar). Pokazali smo EFT tehniko, Dalajlamov koncept sreče. Navedemo 10 zapovedi veselja, Maslowo teorijo razvoja osebnosti.
 
V 3. poglavju proučimo razsežnosti homo ludensa skozi koncepte igre pri Huisingi, Finku, Gilliganu, Hicksovi, Cailloisu, Nietzscheju, Berneju. Navajamo Adornovo in Horkheimerjevo kritiko razsvetljenstva kot množične prevare. Razsvetljenski filozofi od 16. do 19. stoletja so želeli doseči naravno razumno stanje družbenih razmer, ne pa civilizirano barbarstvo. Opišemo igro ekonomskih razmer (econotaiment in edutainment)kot spektakel v kapitalizmu. Temu se pridružuje tudi policytainment –zabavne politike s politiki kot klovni. Razpravljamo tudi o veseli šoli in veselja do rabe šahovskih strategij in taktik v 16ih vrstah.   

V 4. poglavju smo orisali nauke veselega oznanila. Nato smo razmišljali o toku – coni kot sreči med samo dejavnostjo, ki nas prevzame. A ni dovolj upoštevati le to, kar je raziskal o zanosu – flowu Csikszentmihalyi, pač pa si je obvezno pridobivati predvsem lastne izkušnje.  Pristopov k zanosu je več, ker k njemu vodijo različne vaje NLPja. 

V 5. poglavju opišemo značilnosti svobodnega sloga učenja. Kinestetski učenci se več naučijo po telesnem gibanju kot v sedečem položaju. To upošteva šola Montessori. V tem poglavju opisujemo model Stojkovičeve.
 
V 6. poglavju iščemo optimalne povezave med (veselim) učenjem in zanosom. Učenje zanosa pomaga pri navajanju na veselje do učenja pod pogojem, da so učenci motivirani. Individualizacija in diferenciacija je prisotna tako pri izbiri učnih stilov po Kolbu kot pri izbiri poti za nastanek zanosa. Filozofsko gledano je čudenje izvor učenja z veseljem, ker poraja navdušenje. Različne NLP tehnike vodijo do zanosa kot tudi različne didaktične metode in oblike vodijo do ustvarjalnega, transformacijskega učenja. Proučili smo tudi različne vrste iger v svetovni igri. V sklopu edutainmenta navajam tri protagonistke kot so Grissova, Stojanovičeva in Ropotar Jagodiceva. 

Veselje lahko delimo  na tri faze: 1. pred delom zaradi inspiracije, 2. med delom, kadar smo v zanosu in 3. po delu v rekreaciji. Pri veselju je pomemben ustrezen vrednotni kontekst. Razlikujemo veselje z zunanjimi pogoji od radosti po notranjih pogojih. 

V 7. poglavju razložimo, kaj nam pomeni kinestetično učenje, v 8. poglavju smo opredelili, zakaj uživamo ob gledanju nekaterih filmov. V 9. poglavju smo dodali razpravo o odnosu med formalnim, neformalnim učenjem. Jasno je, da imata zadnja dva prednost pred prvim, ker nista obvezna.                                            
                                               
V pričujočem zapisu smo skušali odgovoriti na vprašanja, kaj je to veselje, kaj ga prinaša, kaj ga duši in kaj lahko storimo (stari) starši, vzgojitelji in učitelji pri vzgoji, da bi bilo pri mladih več veselja kot ga je. veselje je simbol samorealizacije oz. samouresničene prerokbe.

Ključne besede: kinestetično učenje, veselje, zanos, NLP, osebni arhetipi, ustvarjalnost, poučevanje, mandala, transformacija sebe, družba spektakla, igre, božanska matrika.
    
Moto: tukaj bodo živeli veseli ljudje (Cankar)
Fr. Ici vivront des gens heureux, ang. here are going to live happy and joyful people.  

Evolucijski uvod

Evolucijska psihologija je pristop, ki vidi človekovo naravo kot produkt univerzalnih setov evolucijsko pridobljenih mehanizmov na pojavljajoče se probleme v predniškem okolju. Naloga evolucijske teorije je prepoznati razvite emocionalne in kognitivne adaptacije, ki predstavljajo človekovo psihološko naravo. Po Stevenu Pinkerju, EP "ni ena sama teorija, ampak je skupek veliko hipotez". Evolucijska psihologija um razume na podla gi računalniške teorije uma. To pomeni, da opisuje mentalne procese kot računalniške operacije (strah je odziv na nevrološko "računanje", ki vključuje vse zaznane podatke - npr. sliko pajka,... Načela pozitivne psihologije smo prenesli v Skripta filozofije za življenje starejših.  

Psihološki mehanizmi so v EP opisani kot oblikovani v točno določene namene - specifične naloge (npr. izbira partnerja). EP razlaga človeške možgane kot uporabnike funkcijskih mehanizmov - psiholoških adaptacij ali razvitih kognitivnih mehanizmov, oblikovanih v procesu naravne selekcije.

EP izvira iz kognitivne psihologije in se navezuje prav tako tudi na umetno inteligenco,  genetiko,  antropologijo, arheologijo, biologijo... Pearl je dejal, da je evolucijskih stopenj več in da lahko sopimo na višjo stopnjo šele tedaj, ko se veselimo in vzljubimo tisto, na kateri smo. To je podobno Gravesovim 9 stopnjam evolucije. Sedaj smo na 5. stopnji strive drive individualne iniciative. Nanjo smo prešli iz ravni kolektivne zavesti in lastnine (1981). 

Osnova evolucijske psihologije je biološka teorija človekove evolucije. Njene predpostavke pa so:
1. Možgani so informacijsko procesna naprava, ki se odzove na zunanje in notranje dražljaje. 
2. Možganski adaptivni mehanizmi so oblikovani znotraj naravne in spolne selekcije. 
Različni živčni mehanizmi so specializirani za reševanje problemov v človekovi evolucijski preteklosti.
3. Možgani so razvili specializirane živčne mehanizme, ki so bili specializirani za reševanje problemov, ki so se pojavili že davno v evolucijskih začetkih človeka,  giving modern humans stone-age minds. 
4. Večina procesov in vsebine v možganih je nezavedne; večina navidez enostavnih rešitev problemov je v resnici zapletenih in so videti enostavni, ker jih nezavedno rešujejo zahtevni živčni mehanizmi. 
5. Psiha je sestavljena iz številnih specializiranih mehanizmov, ki so občutljivi na različne informacije, ki se združujejo in pogojujejo naše vedenje. 

Evolucija možganov je prava navdihujoča zgodba, ki pripoveduje o 1,4 kilograma težki želatinasti snovi, ki je v naši lobanji. V tej čudodelni gmoti nevronov, sinaps, dendritov, ki gradijo telo celice živčne mreže v možganih, se dogaja nepričakovano. Tu je zapisani vsa naša zgodovina, vse naše izkušnje in dogodki. Vendar je najhitreje prizadet prav neokorteks. Na 10 let izgubljamo 5 % možganske prostornine. Nismo več sposobni hitrega preklapljanja na več nalog (multi-taxing). Vsak dan poteka shranjevanje informacij izven možganov v datotekah računalnika. Kakšen je bionski človek?
Ženske partnerke po navadi pozabijo, da se morajo zavrtemu moškemu najprej same ljubeče, tipajoče približati, da se odpre. Čakanje na moško iniciativo je v tem primeru zaman. Ogorevc predvideva, da so ženske verjetno evolucijsko bolj razvite kot moški, ker si znajo poiskati različne vire energije. Dobro bi bilo, če bi znali moški in ženske sodelovati, ker bi dosegli večji učinek. To nekateri pari dobro razumejo, drugi pa ne.  

Andersenova pravljica o Mali morski deklici nam sporoča, da se je treba veseliti evolucijskih dosežkov in da ne moremo napredovati brez odnosov s tistimi, ki so pred nami. Metafora slike Venera  iz morja kaže na prehod iz morja na kopno. To nam da misliti, da je možno povezati evolucijsko in pozitivno psihologijo, ki proučuje možnosti človekovega optimalnega vedenja. 
Uči, da se da s pozitivno naravnanostjo doseči največ znotraj lastnih meja. 

Lovelock (2017) nam predstavlja ekološko antropološko razpravo o podnebnih spremembah in rasti prebivalstva ponese v čisto drugo smer.  Človeštvo imam za tako pomembno, ker smo prva biološka vrsta od nastanka življenja pred več kot tremi milijardami let, ki na veliko izkorišča informacijo, da spreminja svet okoli sebe. Seveda ne morem vedeti, ali smo res od boga izbrani; ne dvomim pa o našem nenadomestljivem pomenu za Zemljo, za Gajo. Danes je naš pomen še toliko večji, kajti če bi našo obliko življenja – od najmanjše bakterije do največjega kita – povsem uničili, se življenje na opustošenem planetu ne bi moglo nikdar več spočeti. Zato je varovanje življenja na Zemlji izziv in tudi odgovornost za človeštvo. 

Antropološko gledano nas žene a aktivnost pet genetskih potreb: preživetje, ljubezen in pripadnost, moč, svoboda in zabava. V praksi je najpomembnejša potreba po ljubezni in pripadnosti, saj je bližina in povezanost z ljudmi, ki nam nekaj pomenijo, pogoj za zadovoljitev vseh potreb. 

Blagoslovi svete Marije na vsem Križevem potu od spočetja Božjega sina do svojega kronanja v nebesih pomenijo procesno zaupanje v ves proces odrešenjske evolucije človeštva. Grozi nam involucija, ker letargično zanemarjamo svoje mišljenjske funkcije, ko pričakujemo, da bodo roboti že pravilno odločali namesto nas. 

Podobno kot novoletno poslanico lahko tudi naslov tega zapisa prevedemo v različne jezike npr. takole: Učim se z veseljem za veselje do življenja 
– lat. disco ad esse beatus in vita et in gaudium, 
-	rus. Я с удовольствием участвую в радости жизни, 
-	ang. I am learning with plesare for joy of life, 
-	fr. j' apprends avec pleasure pour la joi de vivre. 
-	Gr. Μαθαίνω με χαρά για τη χαρά της ζωής, 
-	nem. Ich lerne mit Freude für die Lebensfreude. 

Angleški izrazi za veselje so: merry, cheerful, gay; glad; joyful, joyous; pleased,… Če pobrskamo po virih, odkrijemo, da lat. Gavdencij pomeni veseli. Grški izraz agaliasis – veselje pa prihaja iz agalo – krasim. 

Izogibali naj bi se negativnim pojavom veselja kot so veseljačenje, razgrajanje, flotacija, pirovanje, privoščljivost, če drugemu krava crkne. Flotacija (ang. floating – zelo počasno premikanje v vodi ali v lebdeti zraku) je čustveno sanjarjenje, ki hoče ohraniti samo veselje, pri čemer se odpoveduje darovanju in resnični odgovornosti za drugega (Jamnik, 2018, 272).  Kako je tedaj možno gojiti pristno veselje? Kadar smo avtonomni, iskreni do sebe in odprti do sveta. 
Danes se je zaradi tehnološkega razvoja zameglil pojem naravne selekcije. Evolucijsko gre za premik človeka iz Gravesove 4. na 5. stopnjo, iz kolektivizma v individua lizem. Poznamo dva glavna različna stila  življenja preteklega in sedanjega. V prvi so ljudje revni in se borijo za preživetje, kar je bilo, denimo, značilno za čas pred drugo svetovno vojno, čustva tedaj niso bila tako pomembna. Takrat prevladujejo predvsem strah, bes, zaskrbljenost, boj ipd. Ko smo razvili gospodarstvo in izboljšali družbeno infrastrukturo, se kakovost njihovega življenja izboljša, preidejo v stil hedonizma. Pomembno postane uživanje, vrednotiti začnemo, ali se počutimo dobro ali ne. Sedaj naj ne bi prevladovali reptilski možgani, ampak neokorteks. Vendar smo zasvojeni s potrošništvom zaradi materialistično narcisoidne usmerjenosti z občutkom manjvrednosti. Edina uteha so nam dobrine in breme njihovi odpadki.  Enostavno imajo ljudje čas, da premišljujejo, kakšna je njihova najboljša izbira pri najboljšem življenju. problem je v tem, da so za te izbire premalo odgovorni in se jim zato rade izjalovijo. Pa vendar je izbiranje veselja do učenja utopični projekt, ki ga mnogi ne dosežejo. 

1. Kaj pomeni učenje z veseljem za posameznika in kaj za perspektive Slovenije?

Strategija razvoja Slovenije (2005) izhaja iz 5 prednostnih področjih kot so: 1. učinkovito ustvarjanje, prenos in uporaba znanja za gospodarski razvoj in kakovostna delovna mesta, 2. konkurenčno gospodarstvo, 3. učinkovita in cenejša država, 4. moderna socialna država in večja zaposlenost, 5. povezovanje ukrepov za trajnostni razvoj.   Zanimivo je, da je sicer znanje prvo prednostno področje v Sloveniji, vendar pa Strategija razvoja ne vključuje spodbujanja radovednosti otrok. Radovednost se že pri otrocih izraža v čudenju (gr. thauma zein, lat. admiratio, nem. Verwunderung, Staunen), ki sicer spodbuja notranjo motivacijo. Ta pa sčasoma zaradi preveč informacij, s katerimi je že otrok zasut, upada. Če hočemo postati družba znanja in učenja, je treba znanje gojiti že od vrtca in osnovne šole dalje in ne šele na univerzi in pri zaposlovanju kadrov. Učinkovitost in kakovost znanja  bi morali zastopati vseživljenjsko v vseh fazah osebnega in družbenega razvoja. To pa ne pomeni le vzdrževanja začudenja kot generatorja znanja nasploh o celoti bivajočega, kamor spadamo, ampak tudi občudovanja (nem. Bewunderung) naših posebnostih države nacije.        

Na prvo mesto stopa poučevanje (teaching) zaradi ustvarjalnega (kvantnega, interaktivnega, osebnostno pomembnega, celostnega, izkušenjskega, reflektiranega), vseživljenjskega učenja in učenja na različnih področjih znanja (life wide learning). Znotraj procesa vseživljenjskega učenja in izobraževa nja pa ni toliko pomembno, da se učenci čim več učijo, kot je pomemb no, da se čim bolje  učijo.  Če danes več vemo o tem, kako naj bi se pod vplivom sugestopedi je učenci učili ob glasbi, pa povejmo še, kako naj bi se bolj kakovostno učili s pomočjo ustvarjanja zanosa. Posledično ima od tega koristi tudi država.

Strategija razvoja Slovenije do 2030

Veselje do življenja je del filozofije življenja, ki ga doslej filozofi niso tako dosledno poimeno vali. Še manj izvemo od njih o veselju do učenja in z veseljem. Vendar je vsak svoj projekt, kakor tudi država razpisuje in izvaja projekte. V tem je naša in njena strategija.   

Interes države se ne meri le po količini sredstev, ki jih Ministrstvo za šolstvo, znanost in šport vlaga v izobraževanje in znanost in šport. To je pomemben indikator, ni pa edini. V Strategiji obljublja več. Ali ponovni resorni minister Pikalo sledi tendenci ohranjanja in izboljševanja kakovosti edukacije? 

Kot podlago za Strategijo razvoja Slovenije 2030 podaja le-ta pregled globalnih gibanj, trendov in predvidevanj, ki jih pripravljajo Organizacija za ekonomsko sodelovanje in razvoj (OECD), Evropska komisija, Svetovna banka in druge relevantne institucije, ter analiza razvojnih izhodišč Slovenije. Te s podatki Statističnega urada Slovenije in drugih pristojnih organov pripravlja ter letno objavlja Urad za makroekonomske analize in razvoj v okviru Poročila o razvoju in drugih relevantnih virov.

Memorandum vseživljenjskega učenja (2000) izhaja iz naslednjih šestih sporočil: 
1. razvijati nove temeljne spretnosti za vse. Treba je zagotoviti dostop do učenja za pridobitev strategij in spretnosti, ki so potrebne za participacijo v družbi znanja; 
2. povečati vlaganja v človeške vire in tako dati prednost najpomembnejšemu za prebivalce Evrope; 
3. razviti učinkovite metode učenja in poučevanja ter okoliščine za nenehno učenje (lifelong learning) in za večrazsežnost no učenje (lifewide learning); 
4. izboljšati je treba poti razumevanja in ocenjevanja učenja v formalnem, neformalnem in priložnostnem smislu; 
5. vsem omogočiti dostop do kvalitetnega informiranja in svetovanja o učnih možnostih po vsej Evropi za vse življenje; 
6. zagotoviti možnosti za vseživljenjsko učenje vsakemu učencu po sistemu ICT (t. j. informacijsko-komunikacijska oz. računalniška tehnologija) v njihovih lastnih okoljih, zlasti doma.

Cilja vseživljenjskega učenja kot sta aktivno državljanstvo in zaposljivost, ni mogoče uresničiti brez vrednot socialne kohezivnosti, socialnega kapitala, kulture zaupanja štirih vrst učenja (za (so)bivanje, delo, znanje in sodelovanje), razvijanje (poslovnega) partnerstva in postmodernih vrednot. 

Vzgoja in učenje sta sorodna pojma. Nove navade si privzgajamo z učenjem. Ker postaja z znanjem  temeljna  vrednota tudi učenje, je treba učence usmerjati, da se nenehno učijo tudi po drugih informacijskih virih in v izvenšolskih dejavnostih in ustanovah. Pri tem se odpira problem vseživljenjskega učenja in izkustvenega učenja. Vse večji je pomen poučevanja zaradi ustvarjalnega, vseživljenjskega učenja. Na prvo mesto stopa poučevanje (teaching) zaradi ustvarjalnega (kvantnega, interaktivnega, osebnostno pomembnega, celostnega, izkušenj skega, reflektiranega), vseživljenjskega učenja in učenja na različnih področjih znanja (life wide learning). Ustvarjalni človek (Neumann, 2001, Makarovič, 2003) je sinonim za igrivega človeka, ki je v coni. 

Znotraj procesa vseživljenjskega učenja in izobraževanja pa ni pomembno le to, da se učenci čim več učijo, ampak je še pomembneje, kako se učijo.  Če danes več vemo o tem, kako naj bi se pod vplivom sugestopedije učenci učili ob glasbi, pa povejmo še, kako naj bi se bolj kakovostno učili s pomočjo ustvarjanja zanosa. Zanos ali zanos je pravzaprav Sveti duh, ki intenziv no deluje. Posledično ima od tega koristi tudi država. Pri nas odnos med šolo in vseživljenjs kim izobraževanjem še ni domišljen in strukturno izpeljan.  Potopljenost (surrending) je šele prava usmeritev elan vital-a. 

Po Spinozi radost pomeni pot od nepopolnosti k popolnosti. Bolezen je posledica stalnih slabih stresov – distresov, v naslednji preglednici pokažemo razlike med distresom in dobrim stresom, ki ga po grško imenujemo eustres.                                                  

Značilnosti distresa                                              značilnosti eustresa

Fiziološko nezdrave spremembe	Fiziološko ugodne spremembe	
Nervoza, blokade, frustracije 	Delovni zanos (zanos) in veselje do učenja	
Nizka in negativna samopodoba	Visoka pozitivna samopodoba	
Negativna in averzivna motivacija – stran od 
(motivation away from)	Pozitivna motivacija za (motivation towards)	
Vedenje: reaktivno, nasilno	Proaktivno – iniciativno 	
Prisilno učenje	Spontano, transformacijsko izkustveno učenje	
Adrenalinski človek	Uravnotežen človek (Trstenjak)	

Zanimivo je, da je sicer znanje prvo prednostno področje v Sloveniji, vendar pa Strategija razvoja ne vključuje spodbujanja radovednosti otrok. Radovednost se že pri otrocih izraža v čudenju (gr. thaumazein, lat. admiratio, nem. Verwunderung, Staunen), ki sicer spodbuja notranjo motivacijo. Pomembno je, kako globoko je naše čudenje in zavzetost (zanos) za spozna nje. Čudenje oz. otroška radovednost je pogoj učenja iz veselja. Reka Ren simbolizira tek, premikanje (gr. Renos, lat. Renus). Radoživost z radovednostjo je gotovo izvor veselja.  
 
Otroka sčasoma mine veselje zaradi informacij, s katerimi je zasut. Če hočemo postati družba znanja in učenja, je treba znanje gojiti že od vrtca in osnovne šole dalje in ne šele na univerzi in pri zaposlovanju kadrov. Učinkovitost in kakovost znanja  bi morali zastopati vseživljenjsko v vseh fazah osebnega in družbenega razvoja. To pa ne pomeni le vzdrževanja začudenja kot generatorja znanja nasploh o celoti bivajočega, kamor spadamo, ampak tudi občudovanja (nem. Bewunderung) naših posebnostih države nacije.        

Po podpornem modelu se država ne sme umakniti od šolske avtonomije. Njena podpora bi pomenila, da zaživi integrativni model. Transformacijska pedagogika proučuje šole kot učeče organizacije, različne vrste učenja, s katerimi si učenci sami oblikujejo znanje na osnovi izkušenj in ga uporabljajo v življenju. Transformacijsko izkušenjsko učenje (transformative experiential learning) razume v najširšem smislu kot obojestranski proces transformacije sebe in socialnega okolja. Da pa bi se učenci lahko učili avtoreflektirano, mora učitelj z ustreznim stilom poučevanja takšen način učenja spodbujati. Če se učenci ne morejo učiti na način, kakor ga spodbuja učitelj, naj učitelj poišče drugačne spodbude za njihov lastni način  učenja. Samo v tem primeru odigra vlogi olajševalca razumevanja (facilitator) in mentorja.

Pedocentrizem je druga skrajnost adulzanosratskega vsiljevanja volje otrokom. Zato Narat in Boljka (et al., 2017) ocenjujejo, da pedocentrizem v pedagoški praksi ne daje ustreznih rezultatov. Menijo, da je osrediščenost na otroka ideologizirano izhodišče, ki se uporablja na kontinuumu od 1. pozitivnega (razumevanje otrokovih potreb, spoštovanje otroka kot posameznika, 2. omogočanje izbire in podpora pri snovanju lastnih življenjskih poti) do 3.  negativnega, bodisi kot podreditev žensk (primarnih skrbnic) otrokovemu interesu, njegovim potrebam. Razlog zanj je paternalizem, ki izhaja iz teze o nekompetentnosti otrok, da bi imeli nadzor nad svojim življenjskim potekom. V odnosu do otroka se danes lepi na starševstvo sklop pričakovanj, ki konkretizirajo omenjeni ideološki razpon in imajo namen starše (predvsem matere) postavljati v določen odnos do njihovih otrok, bodisi zaščitniško bodisi »osvoboditveno« (pustiti otroku prostor za samoopredelitev).  

Tako postaja pedocentrizem orodje za ohranjanje določenega družbenega reda s konstrukcijo pričakovanj, pravil in norm ter podreditvijo otrokovim potrebam. Z dvojno funkcijo: 1. zagotavljanje družbenega konformizma, pri čemer upor pretežno ni mogoč, in 2. ohranjanje obstoječega stanja s prenosom odgovornosti za otroka na starše, ki te odgovornosti v bistvu ne morejo nositi, saj v resnici ne morejo vplivati na družbeni okvir, ki regulira starševstvo in otroštvo. Tak premislek kaže na potrebo po spremembi delovanja sodobnih družb, usmeritev razvoja politike, ki bi vsakemu otroku zagotovila nujne vire za to, da bi lahko razvijal svoje potenciale, in bi se postopoma zmanjševala neenakost med otroki. 

Pedocentrizem še ne pomeni, da bo otrok znal biti pozoren nase. Nasprotno, skrb drugih bo prej razumel kot beg od sebe. Mediji nas sami po sebi ne odvajajo od nas, ampak zato, ker se jim preveč posvečamo. Pri razlikovanju dobrih pedagoških ukrepov od slabih naj opozorim na etimološki pomen pridevnika pameten, ki pomeni, da je to tisti, se spominja, ker ima dober spomin'. Ni treba na novo odkrivati 'tople vode', čeprav se to dogaja. Kdor dobro poučuje, dobro uči. 

Ali res pustimo otrokom njihovo igro ali pa jih samo zasujemo z igračami, tako da nobene ne jemljejo resno? Deklarativno dobro ni tudi dejansko v dobrobit otroka. Eden izmed Heraklitovih izrekov se glasi: čas je otrok, ki se s kamenčki igra, otrok na prestolu! (Sovre, 1946, str. 79). S tem odpira vprašanje igre časa in časa kot igre dogajanja. Heraklitu, ki metaforično opredeljuje čas otroka, ki se igra na prestolu. Heraklitov čas premen razpira dvoumje igre časa in čas kot igro. Pravimo, da čas vse izravna, postavi na svoj mesto. Igrivost je samoodgovorna.           

Hannah Arendt (2006) je pokazala laž principa parole 'vse za otroka', ker v njenem okviru odrasli izvajajo totalitarno nasilje. Že Jezus je dejal » Bodite torej posnemovalci Boga, kakor otroci ljubljeni.« Nietzsche (1999) izpostavi in na kratko opredeljuje tri preobrazbe duha: kako se duh spremeni kamelo in kamela v leva in nazadnje lev v otroka." Gre za deloholično kamelo, silnega leva in spontanega otroka. Komu ali čemu zaupati? V socializmu smo veliko poudarjali lastne sile. Žal pa te pogosto zatajijo zaradi pod- in precenjevanja. To velja tudi za odnos do tehnike. Heidegger v Vprašanju tehnike odpira vprašanje skrbi za odgovoren odnos do izzivajočega izzivanja s kopičenjem energij in izigravanjem enih sil proti drugim.  

Verjetno je, da bodo imeli odrasli takšen odnos do dela, kakršnega imajo do učenja. Ni vsee no, kakšen odnos do učenja in dela, ki ga opravljamo,  imamo. Slabo je, če zaradi  kulture nezaupanja  odrasli ne verjamejo v svojo avtoriteto, ker jo posledično tudi učenci izgubljajo. 

Nietzschejeva 'vesela znanost' je nekakšna dionizična, herojska norost. V njej najdemo poveza vo s praznovanji, veseljem v renesančni umetnosti, pa tudi findesieklovkem vzdušju, dekaden ci, opijanju, vitalizmu. V valu življenja smo nošeni in smo vanj potopljeni. Predano dobimo podarjeno in predajamo naprej. Nietzsche se dilemi propad ali nov človek odloči za slednjega. Razlikuje med pasivnim, aktivnim in herojskim nihilizmom. Le slednji je dionizično hkratno uničevanje in porajanje novega. V tem je večno vračanje enakega. To je revolucija proizva janja. Z otroško nedolžnostjo uničuje vse, ki se ne identificirajo z njim.  Gre za (re)programira nje, kar pomeni ponavljanje z nečem novim, kar je podobno kot pri Kierkegaardu.  

Smo kdaj kaj predvidevali in doživeli, da je napoved postala resnica? Če se je, to še ne pome ni, da smo napovedovalci prihodnosti, presenečeni smo, da se to kdaj zgodi. Če se izide dobro, se počutimo dobro. Štejemo, da je naš projekt uspel. Lahko se nam zgodijo slutenjske sanje. Na nezavedni ravni je to samouresničena prerokba. Ne reagiramo samo na situacijo, v kateri smo, ampak predvsem na to, kako jo zaznavamo. Teorija samoaktualizacije po Maslowu in Diltsu je podobna teoriji samouresničene prerokbe. Ko so po Maslowu zadovoljene materialne potrebe (osnovne potrebe, varnost, pripadnost), lahko zadovoljimo še duhovne. S tem smo ustvarjalno realizirali svoje potenciale in jih kronali z vrhunskimi doživetji. Veselje do ustvarjalnosti je obenem ustvarjanje veselja. To lahko prikličemo. Kar nezavedno pričakujemo, s tem najbolj vplivamo na dogodke. 

V wikipediji beremo o pozitivnih in negativnih učinkih naših pričakovanj. Z njimi najbolj vplivamo na rezultat oz. posledice. Zato je pomembno, kako smo naravnani že v začetnem odnosu. Pri Pigmalijonovem načelu, ki je oblika samouresničene prerokbe, je od učiteljeve naravnanosti na učenca odvisno, kako se bo ta učenec učil in uspeval. Kar pričakujemo od drugih vpliva na nas same. V antiki so bila prerokovanja v preročiščih to, kar danes definiramo kot pričakovanja. Klasičen primer je Kralj Ojdip, ki je delal prav tisto, česar ni želel. Ubil je očeta, poročil se je s svojo materjo, ki je po njem postala vdova. V medicinskem jeziku govorimo o 'placebo in nocebo efektih'. V Mertonovi sociologiji napačna definicija situacije postane resnična. Nezavedna verovanja in prepričanja postanejo resnična. V svetovni literaturi je veliko takšnih primerov npr. Edgar Poe Propad hiše Usher. S pričakovanji do drugih usmerjamo tudi sebe. oseba, ki neprestano dvomi v svoje sposobnosti, postane luzer, ker sabotira samega sebe. naši vplivi niso neodvisni  od naših razumevanj. Najbolj si pomagamo, če si zaupamo v to, kar počnemo. To je tudi pogoj za zanos.     

Obstaja premostitev med učenjem za posameznika in državo, ki jo je nakazal že Konfucij: Učenje brez razmišljanja je neplodno; razmišljanje brez učenja je nevarno. Rusko: Обучение без мышления бесплодное, мышление без обучения опасно. Lat. Cognita sine cogitatione sterilis esse periculosum indoctos. Država naj bi spodbujala tudi kritično mišljenje, čeprav nima ministrstva za resnico. 

Ohranjanje produktivnega odnosa med določeno nacionalno državo in ustanovami EU je nenehen izziv raznolikosti. Zakaj naj bi se veselili dejstva, da smo Evropejci? Kalan z geselno besedo 'evrotropija - "dobra Evropa" (2010), opisujejo nastajanje in tematiko določene smeri sodobne filozofije od Kierkegaarda do Heideggra. "Evrotropija" poimenuje dober evropski značaj, je skrita grška beseda eutropía "dober značaj". Z naslovom "Dobra Evropa" se navezuje na Nietzschejeva razmišljanja o tem, kaj pomeni biti "dober Evropejec". Ne smemo prehitro popustiti kritiki evropocentrizma. 1. Kalan filozofsko opredeljuje sodobno Evropo, se sprašuje po odnosu med evropsko (grško) kulturo in sosednjimi oz. drugimi kulturami. 2. Navaja mit o Evropi, hčeri feničanskega kralja Agenorja in Telefase, ki je dala ime našemu kontinentu. 3. Relief Evrope na naslovnici je povzet z rimskega nagrobnega spomenika v Šempetru pri Celju in prikazuje zgodbo o Evropi in Zevsu. 4. Hrbtna stran naslovnice prikazuje Evropo, kakor je bila upodobljena na kovancih iz Gortine na Kreti. Evropa je bila tudi kretska boginja zemlje, vegetacije in rasti. Veselimo se tedaj dobrih značajev v dobri EU. 

Marsikdo ne razlikuje med pristnim in ponarejenim veseljem in med iskreno in umetno prijaznostjo. Sčasoma se da to naučiti. Ministrstvo za okolje in prostor pri nas podpira projekt 'živeti starost kot radost' v medsebojnem sožitju. Veseli smo z veselimi, žalostni z žalostnimi. Vsega se ne smemo veseliti npr. škodoželjnosti, greha. Radost ni sinonim za veselje. Zukav (2012) razlikuje med veseljem, ki nam jo pogojuje okolje od zunaj in radostjo, ki jo pogojujemo od znotraj. Pri slednjem se moramo najprej sami uskladiti.  Povezuje jo z mirom, srečo, empatijo, ljubeznijo, zabavo. 

Ivan Cankar je v Kurentu pohvalno pisal o Sloveniji, da ima blagoglasno govorico, da razpolaga z podarjeno lepoto, da bodo v njej živeli veseli ljudje. Avsenik in Slak sta jo opevala v zabavni glasbi, Pavček in drugi pesniki v poeziji.  Škoda je, da politika v samostojni Sloveniji ni znala spodbujati 'vesele narave', ki ne bi bila odvisna od pitja alkohola. Spodbujala naj bi vse, kar nas združuje: umetnost, vera v Boga, napredek, domovinske občutke pripadnosti. Če kdaj, je bil in je morda še čas za uresničevanje dovoljenih sanj. Gre za politiko možnega in ne zgolj realnega, restriktivnega.  Kurenti ali korenti so znanilci pomladi. Izražajo veselje do novega življenja. Danes poznamo precej pogosto povsod razširjen pojav festivalizacije.  

Edward de Bono pravi (2005): »Drugačni načini razmišljanja so boljši kot tradicionalni, ker nam to lahko izboljšajo življenje, ga naredijo bolj veselega, optimističnega, zabavnega in uspešne ga tudi s poslovnega in finančnega vidika. Nedavno je do mene prišel Indijec in mi povedal, da je pred 30-imi leti na letališču kupil mojo knjigo in jo od takrat vedno nosi v svoji torbi. Takrat je imel v žepu tri dolarje, danes pa jih ima tri milijone«. Alternativni načini mišljenja in 'načrtovanega vedenja' prinašajo več veselja do učenja, ker slonijo na drugačni svobodi kot lastni izbiri. 

Človek kot teleološko bitje rabi strategijo. Imamo tudi “Vizijo Slovenije 2050”. “Njen namen  je podrobneje opredeliti vizijo razvoja Slovenije do leta 2050, vendar ji to ni uspelo. Ta vizija ima le eno tipkano stran, saj je na prvi strani le skica Slovenije v obliki drevesa in naslov. Celoten projekt sicer zajema 88 strani. Dejstvo pa je, da je tudi 88 strani precej praznih – ali pa je na njih napisan le naslov, posamezna slika, grafika. Upoštevajmo še Jungovo spozna nje: Tvoje vizije bodo postale čiste, ko boš pogledal v srce. Kdor gleda zunaj, sanja; kdor gleda notri, se prebudi. Veselje se izrazi v motivaciji za najboljša dela, za katera lahko dobimo nagrado.

3. decembra 2018 je 8 mlajših slovenskih pesnikov izdalo video z besedilom Postmoderne zdravljice.  V njem pokažejo, kaj pomeni zdravljica danes.  Njihov projekt je bila dobrodelna zdravljice s sporočilom 'spajanja kultur'. Dogodki za slovensko identiteto niso očitna grožnja, čeprav se sovražni govor zaostruje. Člani ekipe Žive naj vsi narodi so se letos odločili za novo poemo, ki so jo poimenovali Postmoderna Zdravljica. Ta se ne obrača navzven, temveč navznoter. Osem mladih slovenskih poetov je reinterpretiralo vsak eno kitico Prešernove Zdravljice v iskanju odgovorov kaj nam Zdravljica pomeni danes, v dobi globalizacije ter spajanja kultur,« je dejal vodja projekta Jure Grahek, ki meni, da je treba k strpnosti še naprej nagovarjati predvsem Slovence v tako imenovanem ideološkem centru, kajti ljudi s skrajnimi nazori niti akcije, kakršna je Žive naj vsi narodi, ne bodo premaknile. S svojim zmernim sporočilom strpnosti, inkluzivnosti ter medkulturnim dialogom zagotovo ne bomo premaknili src ekstremistov. A čeprav so to najglasnejši elementi naše družbe, ti ljudje predstavljajo manjšino. Večina Slovencev in Slovenk pa se nahaja v ideološkem centru – nagibajo se bolj v eno ali drugo stran, ampak so v svojih nazorih zmerni. Naš projekt je usmerjen v te ljudi. V tiste, ki so pripravljeni načeti inteligenten ter miren dialog v želji, da se bolje spoznamo in skupaj naredimo korak proti pravičnejši družbi,« pravi Grahek.
"S svojim zmernim sporočilom strpnosti, inkluzivnosti ter medkulturnim dialogom zagotovo ne bomo premaknili src ekstremistov. A čeprav so to najglasnejši elementi naše družbe, ti ljudje predstavljajo manjšino. »Demonizacija migrantov je v veliki meri plod desničarskih političnih interesov, a tudi levica ne pripomore k produktivnemu dialogu. S tem, ko se postavi v drugi kot in predstavlja migran ta kot ubogega reveža, ki si zasluži vso možno podporo, v očeh večine Slovencev vzbuja še večji odpor, sploh med ljudmi, ki imajo občutek, da država zanje ne naredi dovolj, takih pa ni malo. Namen projekta Žive naj vsi narodi je torej približati migrante Slovencem in Slovence migrantom na način, ki se ne poslužuje ne demonizacije ne deifikacije, temveč tako »nas« kot »njih« predstavlja kot kompleksne in zanimive ljudi.« (Jure Grahek)

Zdravljica za Pedagoški inštitut in novoporočenca na sanjskem otoku 

Spoštovani sodržavljani in sodržavljanke, sodelavci in sodelavke

V delovni dobi smo previharili viharje, 

Daljni okvir te ustanove in te zasnove sanjske poroke je že Prešernova Zdravljica
»Naj žive vsi narodi, ki žele dočakat dan, 
Da koder sonce hodi, prepir iz sveta bo pregnan
Da rojak bo vsak, ne vrag, le sosed bo mejak«.

Lani je na rojstni dan Franceta Prešerna še osem slovenskih pesnikov in pesnic Postmoderno zdravljico izdalo:
Poslušajmo odlomek: »naj padejo meje, naj padejo barikade, naj padejo verige, naj padejo žičnate ograje«, naj padejo bruna z oči, da se bomo videli vsi v ljubeči dobroti in lepoti. 
  
Na Gerbičevi ne moremo zaobiti Pedagoškega inštituta, panaceje raziskovalne edukacijske ustvarjalnosti. Majhen je po obsegu kvadrature in velik po pomenskih aspiracijah. Od odklopa priključka pri Univerzi Edvarda Kardelja se je osebnostno razvil v International educational Research Insitut. V več kot polstoletni miturgični zgodovini se je proslavil z mnogimi prometejskimi dejanji. Kadar se je pojavil sovražnik umskega proletariata streljaj od njega ali znotraj njega, je vanj  »treščil grom z oblakov«. Uničile pa so ga erinije hudih besed. 

»Sovražniki naših obal naj bodo le še valovi, naj bodo le še sledovi. Kot ptice svobodno poletimo« k novemu desetletju. Na prehodu v novo desetletje je inštitut v dobri kondiciji za doseganje novih rezultatov. Zato dvignimo še čaše zase, kar nas svobodnih je ljudi. Naj sovražnik ve, da nam nihče ne bo kratil pravice, da kritično mislimo znamenja časa. Nazdravimo inštitutovi odpornosti do nevšečnih kulturnih trkov in njegovi sposobnosti, da si z lastnimi silami (fr. forces propres) utira pot v boljši ugled mednarodne znanosti. 

Pri obedu v lokalu Via bona – dobra pot smo si tudi pladnje sladic z motivi iz Visoke pesmi prislužili. Zato prijat'li še za novega moža, ki hodi kot Plamen pred Izraelci in ženo Evo čaše dvignimo, saj smo tudi zato se zbrali, da jima veliko sreče voščimo. Čestitamo novoporočencema za pogumno dejanje in jima zaželimo srečo pri soočanju z izzivi raznolikosti v sklenjeni zakonski zvezi.        

Kot ptici selivki sta novoporočenca svobodno poletela na daljne obale indijskega oceana, da bi se z novimi doživetji vrnila v domači kraj. Njun medeni teden naj bi večno trajal kot Bergsonov durée, njun  élan vital naj ne bi nikoli prenehal in njun Maldivi naj bi ohranjal dišave  otoka sanjskih počitnic, saj smo bili na prvotni poroki neba in zemlje po koreninah življenja navzoči tudi mi. Zato so k nam, ki smo avtopoetični udeleženci pri usodnih dogodkih daru biti, priromale pred nas inštitutske steklenice v embalaži, zdravljice v postmoderni izvedbi.    
  
1.1 Ovire in spodbude za učenje z veseljem 

Skušali smo razlikovati med napačnim in pravim razumevanjem veselja. Izogibati bi se morali  negativnim pojavom veselja kot so veseljačenje, razgrajanje, sanjarije, zavist,... Pijančevanje in kmečke veselice so tradicionalni ritual veselosti. Pijančevanje je v Sloveniji še v porastu kot 'mokra kultura pitja'. Še velja kot funkcionalno sredstvo zabavnega druženja, čeprav se izkazuje disfunkcionalno sodeč po prometnih nesrečah in obiskih pri psihoterapevtih. K pristnemu veselju se je treba navajati tako kot v Stari Grčiji k vrlini. Tedaj j bil človek lahko vesel, da je obvladal vrline, kar je bil cilj paideia. To mu je prineslo zmago v tekmovanju in občudovanje publike.       
Po SSKJ je sreča razmeroma trajno stanje duševnega ugodja, veliko veselje. Verduyn, Tuerlinckx in Van Gorp (2013) sta ugotovila, da sreča in dobra volja podaljšata življenje pacientov s kroničnimi boleznimi. Psihično stanje posameznika naj bi vplivalo na njegovo fizično stanje. Pozitiven odnos do življenja in veselje preprečujeta, da bi vegetativno živčevje aktiviralo psihološke reakcije, ki bi lahko imele kumulativno škodljive učinke na zdravje. Kot drugo, pa naj bi bilo to, da se veseli in srečni ljudje raje ukvarjajo z zdravimi dejavnostmi in se izogibajo nezdravim vedenjem (npr. kajenje, pitju alkohola, prenajedanju).(Sabatini, 2014.) Posamezniki, ki so večkrat doživljali občutke veselja in sreče, imeli manj psihično-patoloških simptomov, kot so; obsesivna kompulzija, medosebna občutljivost,  depresi ja, anksioznost, paranoja in sovražnost. Udeleženci z večjo mero sreče so imeli manj proble mov povezanih s šolo, sramežljivostjo in psihosomatskimi motenj. Upoštevane so bile naslednje spremenljivke: 1. samo-koncept,  2. depresija, 3. samozavest, 4. psihoza in 5. vedenjsko sodelovanje. Rezultati so pokazali, da, slabše počutje še ne napoveduje raznih psiho-patoloških simptomov. (Garaigordobil, 2015) Prav tako, kot sreča oz. veselje vpliva na zdravje, zdravje vpliva na srečo in veselje pri človeku.

Izhajati je treba iz notranje zaznave samoopazovanja. S pomočjo neokorteksa izbiramo svoje reakcije. Amalietti (2011) ve, da pravilno dihanje (po Laociju) vpliva na dobro razpoloženje. 
Bernejevi hitreci in preganjalci ne poznajo sebe. Ti hlastajo za življenjem, priložnost mi ni srečo. Če se preveč ukvarjamo z oviramo, do spodbud sploh ne pridemo. Kuhar (2016) piše o tem, da zanossične osebe oblikujejo sovražno domače, šolsko in delovno okolje, v katerem se zaposleni čutijo kot ogroženi tako s strani sodelavcev kot s strani vodstva. Začarani krog nezadovoljstva in odpora do dela se sklene. Motivacija zaposlenih, ki vsak dan pridejo v sovražno delovno okolje na delovno mesto je ničelna, posledice se kažejo na vseh ravneh. V sovražnem delov nem, šolskem ali domačem okolju se nihče ne počuti dobro. Sprožanje sovražnega govora je zanossično. Slovenci poznamo Linhartovo komedijo Ta veseli dan ali Matiček se ženi. Na internetu pa se da ogledati posnetek Veselega dneva  na Sri Lanki: Vesak day Sri Lanka.mp4.

Govoriti iz srca v srce je že latinski ideal cor ad cor loquitur.  Takšno govorjenje ni zgolj asociativno. V antiki so pred primatom pisane besede gojili pripovedovanje zgodb. Amalietti razlikuje med dvema vrstama parrhesie. Izzivalni pomen ni prav daleč od blebetanja in ki označuje govorjenje vsega ali česarkoli, kar ima nekdo v mislih, brez razlike. Večinoma pa parrhesia v klasičnih tekstih nima tega pejarotivnega pomena, temveč prej pozitivnega. Gr. Parrhesiazesthai pomeni povedati resnico oz. reči vse. 

Kako pa zanossičnemu posamezniku dopovedati, naj preneha s svojim rušenjem odnosov?  Tako, da se mu ponudi svetovanje glede ozaveščanja lastnih kompleksov manjvrednosti, šibke oz. nizke samopodobe, ki jo nadkompenzira s neprimernim in nasilnim vedenjem. Na varen način se mu omogoči sproščanje nakopičenih frustracij, bolečin in stisk, ki jih prenaša na sodelavce.
Kako odstraniti hinavsko, pasivno agresivno osebo iz delokroga, da ne bi zastrupljala delovne ga ozračja s svojimi strupenimi pripombami, podtikanji in blatenji dostojanstva drugih sodelavcev? Vodstvo je občutljivo na tovrstno dogajanje med  zaposlenimi. Vodilni osebi prija prilizovanje. Podrejene ima v neprestanem strahu, saj jih neprestano kritizira in išče napake v vsem kar naredijo. Tako nastaja visoka fluktuacija in beg kvalitetnih zaposlenih.
Družine in delovne organizacije bi morale investirati v kakovostne in zdrave odnose. to je treba, za zdravo osebnostno rast vaših zaposlenih. Slišan, upoštevan in motiviran zaposleni pomeni največjo dragocenost za vsako uspešno podjetje, šolo, dom.
Z energijo ljubeče pozornosti oz. prijaznosti (ind. Metta, hebrejsko Che-sed) upravljamo teh pet rek. Je izvor dobrih del, povezovanja. Raje se družimo s tistimi, ki nas iskreno sprejemajo. Sami sebe vzamemo v naročje in si nudimo zavetje v zatočišču (Querencia – zatočišče pri bikoborbi). V krščanstvu je to angel varuh oz. Jezus. Stari Grki so poznali izraza (gr. katechein – držati, imeti, cathexis). Katektirati  danes v psihologiji pomeni investirati mentalno in emocionalno energijo v objekt-osebo ali idejo  To je začetek vplivanja, vzgoje, učenja, lahko pa tudi zavajanja. 

Z ljubečo energijo se kar najbolj spoštujmo, še bolj kot smo se doslej. Živimo v morju in obilju (lat. abundantia) ljubeče ustvarjalnosti. Nobenemu pozitivnemu vplivu se ne odpovej mo. Dovolimo, da se energija naseli v različnih oblikah vrednot in sprejmimo vse te blagoslove. Zaupanje v proces ima veliko moč razrešitve.  

Budisti pravijo odpuščanju jeze s prebujenjem zavedanja 'lastni pogreb'. Ta obred opravljajo tudi druge religije. V krščanstvu bi temu rekli tudi odpuščanje sebi in drugim. Potem drugih ne sodimo in jih ne opravljamo več. Tedaj prerežeš vezi s preteklostjo, kar predvideva tudi Brown, ki se strinja, da s čuječnostjo izboljšamo medsebojne odnose. Bolečine ne moreš preprečiti, trpljenje in veselje pa sta stvar izbire. Zdravnik Rajiv (2019) je ta obred opravil v pismih Bogu, očetu,… Njegovo geslo je bilo: odpusti, ljubi in ozdravi. Globoko v nas je energija svetlobe, veselja do življenja. 

Preverjajmo naše vrednote in si dovolimo, da živimo po njih. Dovolimo si iti skozi celo izkušnjo v mislih, nato pa nadaljujmo v srcu: začutimo, kar smo začutili v kritičnem trenutku in si nato na glas recimo Oprosti! Pustimo času čas, da se zgodi. Nežno se objemimo in opazujmo, kako postopoma pada breme iz vaših ramen.

Četudi so nekatere izkušnje v našem življenju zelo boleče in bi jih najraje pometli pod preprogo, so se zgodile z namenom. Poskusite izkazati hvaležnost vesolju, da vas je kljub temu čuvalo, saj ste še vedno tukaj. Izkažite hvaležnost tudi sebi – redno delajte na tem, da se imate radi - ne glede na vse!

Odpuščamo z namenom, da si v svoje življenje prikličemo mir in povrnem moč. Odvezujem se od negativnih misli, strahov, skrbi, ki me vlečejo navzdol. Prevzemam odgovornost zase in za svoja dejanja hkrati pa ne obsojam drugih, ker sebi in vsem ostalim želim vse najboljše.
Odpustiti je lažje kot se zdi na prvi pogled. Pustimo preteklost za sabo, saj je vzrok vseh bolezni prav porušeno ravnovesje na telesni ali umski ali duševni ravni.

Ljubezen do samega sebe je eden od ključnih dejavnikov v vsem tem procesu. Če boste začeli s tem, da ljubite in sprejemate sebe boste ustvarili vzdušje varnosti, zaupanja, zaslužnosti, odobravnja, sprejemanja. Ustvarili boste harmonijo v vašem telesu, umu in duši. Ta harmonija bo povzročila, da bo v vaše življenje pritekalo še več ljubečih odnosov ali pozitivnih premi kov. Pritegnili boste celo vrsto prijetnih dogodkov. Ko ste v ravnovesju se samo odprite vesolju, ki bo za vas poskrbelo na ta način, da vam bo odgovarjalo z isto pozitivno, dobronamerno energijo.

Pokažemo, koliko resnično cenimo sebe! Ljubezen do sebe nam ne bo dovoljevala, da se bomo počutili slabo zaradi česarkoli ali kogarkoli. Odločili se bomo za svojo srečo in zato prekinili z energijskimi vzorci, ki nam odvzemajo moč dobrega odločanja pri ustvarjanju življenja, ki nas navdihuje in je polno ljubezni in sreče. Blagoslavljanje ovir tudi sodi v ta sklop. 

Ker je za nas značilna ’zrcalna realnost z neskončnim številom pojavnosti’, si prizadevajmo, da 'bo čistemu vse čisto', da bomo z veseljem živeli v veselem svetu. Svet postaja takšen, kakršen postaja naš pogovorni jezik, le parafraziram Sloterdijka. 

Zanikanje (po)trpljenja pomeni zanj potlačitev - represijo. Zato se ga je treba najprej zavedati, da lahko poiščemo pomoč v sebi. Znano je, da gre tja, kamor gre pozornost tudi energija (t.im: prana, vis vitalis, ki oz. či, božanska energija, reiki). 

Indijski teoretik joge Jogananda je govoril, da je moč volje (ne pa želje) bistvena, ker usmerja energijo k telesu in navzven. Čim močnejša je volja, tem večji je zanos. Šibka volja pomeni šibak zanos. Volja ustvarja energijo, odpor pa zaloge izčrpava ne glede na zadostni počitek ali prehrano. Odpustimo odpore, sovraštvo! Energija je vez med umom in telesom, božjo oz. božansko zavestjo in materialnim svetom. Zato iščimo oporo najprej v Jezusu, ki je vedno z nami.  

Pasivizacija kot neustvarjalna lenoba je največja ovira razvoja. Budizem ima namesto odpuš čanja skrb za odpadne snovi, spremembo komposta v cvetlice. Po načelu enosti v enem stanju že vidimo drugo (lat. in natu nascendi).       

Videti je, da smo v šolsko učno kulturo prevzeli več ovir kot spodbud kot da je več argumen tov proti kot za. Če je ne izkoristimo sami, jo z veseljem kdo drug prevzema namesto nas. Stalno se navajamo samostojno misliti in čustvovati. Meditacije nam pomagajo pri iskanju ravnotežja in veselja.   

Na splošno smo preveč razpoložljivi, raztreseni, zaposleni, izkoreninjeni. »Temeljna demo kratična pravica otroka je, da se počuti v šoli varnega, da so mu prihranjena zatiranje in ponavljajoča se, namerna ponižanja, ki so sestavni del medvrstniškega nasilja. (Olweus 1999, v Pečjak 2014)« 

Različne oblike nasilja so ovira veselja. »Navodila s priročnikom za obravnavo medvrstniš kega nasilja v vzgojno-izobraževalnih zavodih« imajo namen zaposlenim v javnih vzgojno-izobraževalnih zavodih, ki izvajajo javno veljaven program, pomagati bolje razumeti pojav nasilja med vrstniki ter se ustrezno in učinkovito odzivati oz. ukrepati ob zaznavi medvrst niškega nasilja, še posebno v primerih hujših oblik nasilja. 

V mednarodni raziskavi PISA 2015, ki sicer preučuje bralno, naravoslovno in matematično pismenost 15-letnikov, so učenkam in učencem prvikrat zastavili vprašanja o medvrstniškem nasilju. Njihovi odgovori so pokazali, da je takšno nasilje precej razširjeno: povprečno je približno 11 % mladih iz držav OECD in partnerskih držav poročalo, da so pogosto – tj. vsaj nekajkrat na mesec – žrtev posmehovanja, 8 %, da so v šoli mnogokrat žrtev škodoželjnih govoric in 7 %, da jih velikokrat izključujejo iz družbe.

Pri OECD ob tem poudarjajo, da lahko medvrstniško nasilje pomembno vpliva na učne dosežke, saj se žrtve nasilnih dejanj teže osredotočijo na učne obveznosti. Učenke in učenci šol, v katerih se dogaja nasilništvo (šole, na katerih je več kot 10 % učencev žrtev rednega nasilništva), praviloma dosegajo za 47 točk slabše rezultate pri naravoslovju kot tisti s šol, kjer nasilništvo ni pogosto (šole, na katerih je manj kot 5 % učencev pogosto žrtev nasilništva).

Medvrstniško nasilje je mogoče pomembno zmanjšati z ustvarjanjem varnega in spodbudnega učnega okolja. V takšnem okolju po navedbah OECD učenci in učenke bolj upoštevajo šolska pravila, jih dojemajo ko pravična in imajo bolj pozitiven odnos do svojih učiteljic in učiteljev.
 
Občutek varnosti dosegamo s poslušnostjo zunanjim pravilom, normam, ubogljivostjo. Skoraj povsem zanemarjeno področje pa je poslušanje govorice lastnega telesa, duše in duha.  Le z vztrajnimi vajami na sebi se tega učimo. 

V določenih težavah drugi ne more več pomagati. Videmšek (2018) razlaga usodo beguncev v EU pesimistično, čedalje bolj črno. Vprašanje pa je, v katerih okvirih humanizma nehumana praksa poteka. Heidegger v Pismu o humanizmu razlikuje tri vrste humanizma: 
1. Humanizem, ki sloni na starogrški vzgoji (παιδεία). S pomočjo sedmih svobodnih ved (trivium in kvadrivium) so šole v antiki oblikovale vrlega svobodnjaka - ariszanosrata. Paideia so Rimljani prevedli v humanitas, ki je značilen za homo humanusa. V novem veku se pojavita dva nova problematična humanizma 
2. Predstavljanje predstavljivega. 
3. Opredelitev človeka kot najvišjega bivajočega.  Človek kot subjekt si podreja vse, kar ni funkcionalno, ni koristno in kar se ne da skalkulirati, izračunati. Kakor delujemo, tako smo. Zato ni čud no, da postanejo vrednote le prilagodljiva orodja v okviru volje do premoči glede na vsakokratne predstave ciljev. Heidegger je te humanizme uvrstil med antropologijo (ekono mijo, politiko,…) pozabe oz. zapadlosti biti, ki pa je, žal, sestavina aktualnega dogajanja.   

V antiki so vedeli, da mora biti človek v sebi močan, da je neodvisen od materialnega bogast va. Begunstvo ni le zunanji problem, pred katerim se je treba orbanovsko zapirati z žicami ob državni meji, ampak je predvsem naš notranji problem. Bežimo od spoznanja samega sebe, zato ne razumemo beguncev iz tujih dežel, ki govorijo drugačne jezike in imajo drugačne navade.  Nikitas Kanakis je dejal, da so begunci Judje našega časa. Židovskega vprašanja pa se ne zavedamo kot našega notranjega problema, dokler se ne zavedamo lastnega pohlepa in drugih grehov. Dotlej grešne kozle najdevamo v Drugem izven sebe, kar po Girardu začasno dogovorno prinaša nekakšno zadostitev in pomiritev, nečloveška praksa grdega  ravnanja pa se nadaljuje. V interaktivni predstavi Humanitasa Z očmi begunca smo jo preizkusili na lasti koži. Grozljive posledice nastajajo, ker pred-edipalni politiki, ekonomisti in drugi odločevalci ne upoštevajo (Deleuzove) anti-edipalne filozofije. Svetla izjema je Angela Merkel. 

Sofoklejev kralj Ojdip je prototip samozaslepljenosti. Samozaslepljevanje (selfdeception) se ohranja ne glede na Adornovo in Horkheimerjevo kritiko totalitarnih prvin razsvetljenstva. Še vedno se nahajamo znotraj barbarske civilizacije, kar je samo predzgodovina utopičnega' podružbljenega človeštva'.  

Vendar pa bi bilo namesto zaostrovanja razmer s trdo roko patriarhov kot oligarhov treba uveljavljati njihovo mehčanje z uveljavljanjem svetovnega etosa, doslednim upoštevanjem zlatega pravila: stori drugemu, kar želiš, da drugi tebi stori, spoštovanje svetega s pietetnim odnosom do mrtvih, izogibanje skrajnostim s pravo mero kot mejo zmožnosti (kar je jedro starogrškega nauka o vrlini), osmišljajočim mišljenjem in sočutnim sodelovanjem, skrbi za popravo krivic. Ženske kot odločevalke bi prav tako predstavljale mehak pristop. Presežnost  ksenofobije je v dolžnosti ljubiti. Zaradi ozke uradno politične (ne)lojalnosti bo treba okrepiti civilno-družbena gibanja. Najbolj izvirna etika ni v samem tradicionalnem konceptu, ampak po lastni vesti.  

Sanjalo se mi je, da sem posthumno govoril na Pedičkovem grobu. Zaključil sem, da smo drug drugemu svetle zvezde na poti v novi Jeruzalem. 23. 6. 2018 Sem si ogledal razstavo Morala je za ovce v portoroškem razstavišču Monfort. Po eni strani vzbuja brezup strahov pred muslimankami s polnimi trebuhi in  po drugi veselo upanje npr. tihožitja v gorski vasi. En paviljon je posvečen mislecu Žižku s skladovnico lastnih knjig in s prstom, uperjenim v publiko. Strah zaradi krivde v preteklosti nas razjeda. Strah pred prihodnostjo pa je lahko produktiven v tem, da se skušamo predvidenim slabim posledicam izogniti.  V visokofrek venčni trgovini več kot polovico finančnih transakcij opravijo računalniški programi in tako že iz majhnih razlik med vložki kujejo velike dobičke.                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                          

Jeršek (2012) se sklicuje na sodobne raziskave, ki so pokazale, da v vsakem od nas obstaja zmožnost, ki jo popularno imenujemo jasnovidnost. Če z vajami, energijo in pozornostjo okrepimo jasnovidnost tretjega očesa, se bo razvila do skrajnih meja. Ta priročnik je kažipot, ki nam bo pomagal usmeriti pozornost v pravo smer. Jerškova je zbrala tudi številne keltske legende o tedanjih druidih, čarovnikih in čarovnicah z jasnovidnimi zmožnostmi.

Mojca Debelak, ustanoviteljica Energijskega centra MojChi, raziskuje nezavedno skozi intui cijo. Dostop do nezavednega je lažje, če znanje hipnoze, globokega sproščanja, regresije in psihoterapije nadgradimo z jasno-vidnostjo oz. intuitivnim vpogledom v posameznika oz. tega samega vase. Ta počisti obsodbe, odpusti, uravnovesi svoja čustva. Gre za to, da zgradimo trdno in zdravo osebnost znotraj sebe. Notranja moč in optimizem sta neskončna vira zdravja in dobrega počutja. Ko nezavedno obogatimo s pravim načinom razmišljanja privlačimo tisto, kar si jih želimo. Spoznamo še moči zaupanja, zvestobe, hvaležnosti,… kot luči sveta. Svečani obredi (maše, slavljenja, liturgijre, meditacije, molitve) prikličejo njihovo delovanje. 

Popper »naša naloga ni, da napovedujemo zlo, ampak, da se bojujemo za boljši svet«. S pesimizmom je treba podreti iluzijo, optimizem pa je temelj poguma in temelj veselja. Pesimizem prinaša negativno energijo (šamanski izraz je buka), optimizem pa pozitivno. Prav tako prislužen denar prinaša veselje, izkoriščan pa depresijo.    

Chopra prav tako kot Coue uporablja avtosugestijo veselja do življenja »vsak dan v vsakem pogledu izboljšujem svoje telesne in duševne sposobnosti«. Velja tudi Pealova in Murphyjeva avtosugestija 'vse zmorem v njem, ki mi daje moč'. Ljubezen je duhovna in zdravi, ker razstruplja (spomine) povezuje, obnavlja, pomlajuje, ker deluje v integrativnem umu. Ljubezen izžarevamo kot svetlobo. V tretjem življenjskem obdobju bi se radi vsi kognitivno misleči pomlajevali.    

Neprijetni občutki nas po navadi opozarjajo, da se je notranja harmonija začela rušiti. Ponavadi nas nekaj v nas ali izven nas 'kontrolira'. Simptomi praznine, žalosti in nerazložljive utrujenosti nam nakazujejo, da smo zašli na stransko pot. Večina ljudi tava v prizadevanju za (nedosegljivo) srečo, tako da izkuša nesrečo. Naše eterično telo večina različnih avtorjev deli na več nivojev, ravni. Če so spodnja tri telesa avre zadolžena za presnovo energije, ki je v zvezi s fizičnim svetom, je duhovno telo zadolženo za energijo v povezavi z duhovnim svetom. Posrednik med obema pa je četrta – srčna čakra, kjer je nekakšno transformacijsko vozlišče, skozi katerega gre vsa energija, ki prehaja iz enega v drug svet. Srčna čakra je posrednik med vitalnim  oz. eteričnim telesom, astralnim ali čustvenim telesom na eni strani in mentalnim telesom in duševnim oz duhovnim telesom na drugi strani.  

V globinah duše arhetipski vzorci ustvarjajo realnost posameznika. V sebi nosimo spomine na travmatične dogodke, ki jih ne moremo nikomur (iskreno) zaupati. Ko se bojimo obsojanja in nesprejetosti drugih, smo žrtve notranjih konfliktov s seboj (psihiatrinja Hornay). Podza vest pozna naše želje in potrebe kakor tudi strahove pred nesprejetostjo. Na nezavedni ravni privlačimo osebe, ki nas ne razumejo, dokler ne razvozlamo uganke delovanja. Vemo pa, da je izvir prave sreče v iskrenosti do sebe in drugih. Že v mladosti sem si želel avtomatizacijo uspehov, stremel po optimalni samopodobi, vendar pa sem bil žrtev slabe komunikacije, pomanjkanja samozaupanja. 

Tudi budisti govorijo o notranjih vozlih. Razvozlati je treba dogodke iz otroštva. Večina ljudi je nesrečnih, primanjkuje jim ljubezni, denarja, spoprijemajo se s strahovi. Živimo znotraj ponavljajočih ciklov, kar pomeni, da lahko vsak pri sebi opazi obdobja dobrega počutja, prijetnih dogodkov, na drugi strani pa obdobja padcev in žalosti. 

Podzavestni vzorci segajo v naše otroštvo, ki se ga komaj spominjamo. V otroštvu so se nam lahko pripetili težki dogodki, morda od staršev nismo prejemali ljubezni, morda smo živeli v pomanjkanju, polni strahov ... Otroci ne gledajo samo z očmi in ne poslušajo samo z ušesi. V dogodke so sposobni vključiti vse čute, vključno z intuicijo. Zato vedno vedo, ali mama v družini trpi, ali je oče razočaran; vsa ta komunikacija lahko poteka brez besed, a se zasidra v otrokovo srce. Posledično začne človek po načelih, ki jih vidi in posnema od bližnjih v mladosti, delovati nezavedno tudi v svojih kasnejših življenjskih obdobjih.
Omenjeni proces ozaveščanja je navdušujoč, saj človeku daje priložnost, da svoje samookli cane šibkosti spremeni v moč. Nobena beseda ni dovolj močna, da bi opisala, skozi kakšno preobrazbo gre človek, ki ozavesti svojo preteklost. Na terapijah se učijo resnično odpustiti (ne samo v svoji glavi), sprejeti sebe v celoti, nadgrajevati medse bojne odnose, naučijo se poslušati sebe. Srce postane radostno, duša se napolni skozi ustvarjalnost. Bolj ko razumemo naravo, sebe in življenje, preprosteje se nam zdi vse skupaj. In v preprostosti človek najde mir in modrost, ki napajata trenutke našega bivanja na Zemlji.
Ženska se npr. poroči z moškim, ki nad njo izvaja fizično nasilje. Po dolgotrajnih bolečih izkušnjah z njim konča razmerje. Ko spozna novega, je izkušnja podobna. Gre za našo podza vest, ki nas motivira, da pritegnemo izkušnje, ki jih potrebujemo za svojo osebno in duhovno rast. Potlačene vsebine se torej vedno kažejo v materialnem svetu. Oseba mora ozavestiti 'kode' ali nekakšne miselne koncepte in prepričanja, ki jih nosi globoko v sebi, da bi lahko v prihodnje preprečila določene izkušnje. Ni naključje, da mora taka ženska urediti svoj odnos do očeta, saj od tu izhajajo izkušnje in prepričanja o moških. Tega pa seveda ne zmoremo, dokler ne razumemo in ozavestimo, od kod in kateri so podzavestni miselni vzorci, ki nam narekujejo življenje.

Clarkson (1996) je našla izraz za občutenja, ki nas tolikokrat prevevajo: zavestna nekompe tentnost. Tudi Jarvis je pisal o tem, le da ni postavil elementov v krog, kjer bi se jasno videlo prepletanje. Z vsakim novim doživetjem in spoznanjem se nam odprejo novi svetovi. V zlitju horizontov v simbol (Gadamer, Fink) doživimo  razkroj nevednosti, a tega ne zmoremo predati študentom. Naše mlade generacije se ukvarjajo s preživetjem, študentje delajo in manj študirajo. Manj je igre otrok in manj je "študentske svobode". Fink se veseli ekstatičnega simbola.  

Družba strahu je tudi generator nevednosti. Po eni strani imamo pravico do nevednosti. Lahko se odločamo, kaj bomo vedeli in česa ne. Ljubezen je polna nevednosti, zato potrebuje pogum za dejanja. Poznamo tudi argumentum ignoratium, ki v pravu ne velja. Nevednost ima pozitivni pomen, kadar nas ščiti pred negativnimi vplivi in negativnega, kadar je to že sovražni govor. V ZDA je priljubljeno vzgojno sredstvo 'time out', izključitev otroka iz igre, ki pa nima dobrih učinkov. Metoda selektivne nepozornosti je v tem, da namerno nočemo česa videti (Sullivan). Orwellovščina je sofistična zaščita  neumnosti.  Produciranje nevedno sti je produktivistično, ker morajo nekateri nenehno delati, drugi pa ne dobijo dela. To imenuje Saleclova ekonomija nevednosti. Ne vemo, po katerih algoritmih profitna logika deluje. Če bi vse podatke, ki jih agencije o nas zbirajo, dobili nazaj, nam ne bi ničesar pomenili.   

Proces ozaveščanja je navdušujoč, saj človeku daje priložnost, da svoje samooklicane šibkosti spremeni v moč. Nobena beseda ni dovolj močna, da bi opisala, skozi kakšno preobrazbo gre človek, ki ozavesti svojo preteklost. Na terapijah se učijo resnično odpustiti (ne samo v svoji glavi), sprejeti sebe v celoti, nadgrajevati medse bojne odnose, naučijo se poslušati sebe. Srce postane radostno, duša se napolni skozi ustvarjalnost. Bolj ko razumemo naravo, sebe in življenje, preprosteje se nam zdi vse skupaj. In v preprostosti človek najde mir in modrost, ki napajata trenutke našega bivanja na Zemlji.
Freud je našo zavest in podzavest primerjal z ledeno goro.  10 % ledene gore moli iz vode – to je naša zavest, vse drugo sestavlja našo podzavest. Znani psihiater se je do tovrstnih spoznanj dokopal s pomočjo hipnoze, s katero je ljudi zdravil odvisnosti, čustvenih travm, strahov … Danes gledamo na možgane kot na informacijski center. Prežvekovanje  - emulaci ja naj bi povečala učinkovitost procesiranja informacij. Freud je pokazal, kako kulturne forme, zapovedi, prepovedi povzročijo razcep subjekta, mu onemogočajo dostop do popolne zadovoljitve, sreče. Pfaller nam ponuja obraten vtis, da prepovedi pogojujejo veselo kulturo, kulturo, ki subjektu omogoča ugodje in užitke. 

(Inter)pasivnost ni vesel pojav. Avstrijski filozof Robert Pfaller je za primer označevanja interpasivnosti vzel posameznika, ki kar naprej kopira knjige, a jih nikoli ne bere; nekoga, ki si dela zbirko filmov, a jih nikoli ne gleda; ali budističnega meniha, ki ima mlinček, ki moli namesto njega. V vseh teh primerih je posameznik lahko pasiven, ker objekt domnevno nekaj dela namesto njega oz. človek delegira neki užitek v objekt, da lahko sam svoj čas posveti drugemu užitku. (Inter)pasivnost ne daje pristnega veselja tako kot odlično dovršeno delo. Vsaka polovičnost, površnost, malomarnost prepušča prednost drugim in posledično obžalova nje. To pomeni, da lahko samouresničeno prerokbo uporabljamo sebi v škodo (npr. saj sem vedel, da mi ne gre, bi, a ne bi) ali v korist, kadar mu vse pomaga k dobremu.     

Pfaller pravi, da imajo umisleki, v katere ne verjamemo, imajo veliko večjo moč kot umisleki, v katere verjamemo. Dejstvo, vidno v kompulzivnem ravnanju, je, da se, ko nam nagaja avto, takoj odzovemo s prigovarjanjem. Popravilo lahko počaka, naša reakcija, nadiranje avta, pa je takojšnja. Tudi pri igri ljudje vedo, da gre za igro, a to jim omogoča izjemno vzburjenje. To je poudaril tudi Johan Huizinga (orig. 1938, 1992). Svojo stavo začne z uvidom, da smo v vsakdanjih reakcijah zelo umirjeni, tudi kadar izvemo dobro novico in nam zvišajo plačo. Nasprotno se bomo, če gledamo nogometno tekmo, ob golu izjemno veselili. Razburljivosti tekme ne moremo izpeljati iz profane realnosti. Prav razlika med realnim in simbolnim v igri nas razvnema. 

Rowland opredeljuje naslednjih 10 nalog osebnega razvoja: 
1. sprejeti se takšne, kakršni smo. Že v tej točki mnogi padejo na izpitu, ker se bojijo ljubezni (do sebe).
2. sprejeti polno odgovornost in odločati, ne pa le reagirati,
3. zadostiti potrebe po sprostitvi, gibanju in hrani,
4. življenje spremeniti v dajanje iz ljubezni,
5. razširitev območja ugodja,
6. naučiti se, da smo iskalci dobrega,
7. prizadevati si za rast,
8. naučiti se učinkovito komunicirati,
9.  veseliti se vsega dobrega v življenju,
10. molitev postane del vsakdanjika (kot prošnje, koncentracije, vizualizacija). Na dlani je, da gre za aplikacijo duhovnih zakonov. 

Chinmoy: takoj nehaj                                              takoj začni

Biti nev(r)eden	Ljubiti sebe	
svetovati drugim, kaj storiti in opustiti	Bodi predan blagoslovom	
Nehvaležnost	Moliti in prepevati pesmi, ki ganejo dušo	
Žaliti druge	Prevzeti polno odgovornost zase	
prenehaj dvomiti in biti negotov	Vodnjak vere	
Kritizirati druge	Kljubovati vdoru skušnjav	
Prenehaj obžalovati napake v preteklosti	Živeti v tišini	
Zavračati božjo voljo	Postani vonj samodarovanja in lepote	
Izogibati se notranjemu vodniku	Varuj in občuduj otroka v sebi, poslušaj notranji glas	
Skrivati in razmnoževati strahove	Peti in poslušati pesmi enosti	
Nehaj spregledovati ekstaze	Nabiraj cvetove miru	
Ne jemlji si poguma za na videz nemogoče 	Izpolni se s hvaležnostjo 	
Opusti malodušje	Postati kontemplativen, meditativen	
Opusti razumske analize	Razvijaj radodarno srce	

Veselje ni odvisno od materialnega blagostanja. Lahko ga imamo veliko, a nismo veseli in malo in smo še lažje. Slovenci smo nagnjeni h godrnjanju.  Raje vidimo slabo kot dobro. Vseh dejavnikov za veselje  nismo navajali. Poglaviten je vera, zato navajamo pomen evangelija. 

Visoka pozitivna samopodoba reši marsikateri osebni problem (Kobal, et al., 2004). Zato bi si morali prizadevati, da si jo na vsak način izoblikujemo. Veselje je stvar neokorteksa. Šele visoka samopodoba omogoča prevladovanje delovanja neokorteksa pred reptilskimi možgani, ki jim gre predvsem za gotovost.  

Hipokrizija kot hinavščina nastane tedaj, ko drugim očitamo to, kar na sebi ne opazimo. Vsak se kdaj obnaša dvolično (bruno v očesu). Moralni smo tedaj, ko se v sebi počutimo sprejete in nas nič ne ogroža. Vrline je treba kultivirati, gojiti in  izraziti. 

Urbanija (2010) odpira vero upanje in ljubezen v veselje do življenja. Telesno veselje občuti mo kot dihanje vsake celice telesa. Vzpenja se k tej trojici.  Telo je polno izžarevajoče ener gije. Veselje ali žalost sta odvisni od tega, ali se čutimo sprejeti ali zapostavljeni. Polna ljubezen je polna veselja.  
Ljubezen je temeljna in zato najgloblja forma vsega, kar biva. Zato vsak, kdor deluje iz ljubezni, vstopa v to globino. In ker vstopa vanjo, tudi vidi skrivnostno globino bistva vsega. 
Čim bolj nekaj ljubiš, tem manj te je strah podati se v globino stvari. Čim bolj nekoga ljubiš, tem bolj se spuščaš v globino odnosa. Potem tveganje postane privlačno. Toda saj sploh ne gre več za tveganje. Gre preprosto za predajanje, izročitev, za brezpogojno odprtost sprejema nja in dajanja. Globina odnosa se nenehno odpira, vstopaš vanjo in ne misliš na vrnitev.
 
Iz drevesa »ljubezni« raste veja, ki bi jo lahko poimenovali globlje videnje. Ljubezen je temeljna in zato najgloblja formula vsega, kar biva. Zato vsak, kdor deluje iz ljubezni, vstopa v to globino. In ker vstopa vanjo, tudi vidi skrivnostno globino bistva vsega. 
 
Zavedanje ljubezni je krhko, kadar je zares dragoceno. Že majhna nepozornost in zbeži. Trdnost temeljnih vrednot v njihovi neverjetno krhki lepoti. Ali je res lepih trenutkov v življenju je malo. Če pogledamo v spomin, ugotovimo, da prav takšni trenutki, dajejo življenju radost in melodijo.
 
Kadar sem nemiren, sem podoben skaljeni vodi. Ne morem videti dna. Če pa že, ga vidim nejasno. Sedim na bregu življenjske reke in čakam, da se voda umiri in zbistri. Mirno moram obsedeti na bregu in opazovati vodo, ki se umirja. Preprosto opazovati, kaj se z njo dogaja. 

Veje ljubezni so umirjenost, stabilnost, veselje, sreča, žar navdiha, smisel itd. Videti je, da zmogljivost veselja prihaja iz brezpogojnega odnosa do življenja, pripravljenosti, da se pokažete in soočite s čimer koli, kar je zdaj in tukaj. To je odprtost, ki nas popelje onstran želje po nadzorovanju svojega in tujega življenja, v sposobnost praznovanja življenja. To nas pomakne iz nasprotujočega odnosa do življenja v izkušnjo skrivnosti ljubezni. 

Kjer sta cilj in namen, tam je volja. Frankl: biti človek pomeni najti smisel. Kakor se zavedamo, tako se sprašujemo in si odgovarjamo. Zagovarjal je zedinjenega, predanega človeka. Uresničeno je ovekovečeno. Prenašamo lahko le elemente duhovnosti, ne pa duhovnost samo. Vsakdo je absolutni novum. Sprašuje se, kliko je duhovna oseba odvisna od psihofizične zasnove. Človek je presežen po Bogu.    

Pogosto so temeljne vrednote najbolj krhke. Toda prav ti trenutki dajejo življenju radost in melodijo. Razlikujemo trenutno veselje in veselje kot držo. Takšno nas prežema celostno, telesno, psihosocialno in duhovno. V tem pogledu ima transformacijsko moč. Trije vnuki mi predstavljajo posebno veselje. Zdi se, da je najmanjši še največje veselje. So prijazni, niso nasilni.   
 
Veščine najpomembnejše emocionalne inteligence so samozavedanje, samoregulacija, motivacija, empatija in družabne spretnosti. Samozavedanje, samoregulacija in motivacija so veščine upravljanja sebe. Samozavedanje pomeni, da spoznamo lastne prednosti in slabosti, da vemo, kaj nas žene naprej, da poznamo lastne vrednote in vemo, kako vplivamo na druge. Samoregulacija pomeni, da znamo nadzorovati težavne impulze in razpoloženja. In primarni znak motivacije se kaže v strasti za delom samim kot takim.
Bernsteinova (2018) izhajajoč iz izkušenj z lastnimi zdravstvenimi težavami, svetuje, naj resnično živimo. Kako zajahajte val svoje energije in resnične moči, da tedaj, ko smo na dnu, najdemo usklajenost in podporo, ko smo izgubljeni, varnost, ko se spopadamo z negotovostjo, in veselje v tistem, kar bi sicer morda bila bolečina. 

Bernsteinova je odločena, da sprosti prisotnost vaše moči s tolažečim vedenjem, da nas božje vesolje podpira. Zanjo je ljubezen vse vesolje v nas in okrog nas, vsa opojnost navdiha, ki ga dihamo, dejanje radosti in nehanje slabih vzorcev. Zahvaljujmo se ljubezni, za vse delne uspehe, vse izkušnje z neuspehi, za dar biti, dar ljubiti. Vesolje je zanjo veselje v smislu duha, Boga, samo-zavesti, resnice. Je tudi samousklajevanje z ljubečo vibracijo. Tu je tudi varnost samozaupanja. Ne bi smeli verjeti v strah, ampak v Boga, da bi verjeli vase in obratno.   

Veselja do učenja se lahko učimo po shemi 4mat britanske pedagoginje B. McCarthyjeve. Najprej premislimo, 1. kaj je in, kaj nam pomeni, 2. zakaj ga potrebujemo, ker je zdravo, zaradi dokvalifikacij in prekvalifikacij v karierni poti, pri osebnostni rasti (personal growth), iskanju prve službe in zamenjavi službe, 3. kako ga samoiniciativno dosežemo (intuicija in viri) in 4. kaj se zgodi, če ga analogno prenašamo tudi na druga področja. Z njim pridemo hitreje do cilja. Pedagoginja Bernsteinova razlaga, kaj nastane, ko je veselje naša prioriteta. To je tako kot s srečo, hvaležnostjo, prijaznostjo itd. Te prioritete olajšajo pot do dobrega počutja, do dobrih del, do srečnih naključij in občutkov podarjenosti.

Obhaja nas praznina zaradi preobilja ponudbe nečesa, česar ne potrebujemo. Česa se je treba odpovedati, da ustvarjamo prostor za novo? Včasih celo vsega, da lahko hodimo za Kristusom! Še več prebogatih ljudi ustvarja še več nesporazumov. Kaotični management je tudi krizni. Vsaka oseba gre razvojno skozi različne razvojne krize kot poti do sebe. Peterson (2018) govori o intelektualni iskrenosti, ki nastaja postopno po soočanju s hudim. Danes se veliko govori o čiščenju telesa, malo pa o tem, da naj ne vstopamo v dialog s hudim duhom, ker nas ta vleče na svojo stran zasvojenosti. Te potem zdravi Sanja Rozman. Večina želi stik z drugimi, da jim pove svojo zgodbo. V našem daru nepopolnosti je pogumno dejanje 'posvojiti svojo zgodbo' in vzljubiti sebe. Na ta način po Špidliku prebivamo v Sveti trojici. Smo-skladni cilji porajajo serijo sočasnosti. Najprej si ustvarimo občutek ljubeznivega dobrega vodenja pra-sile. Občutek izvirnosti in enosti (lat. gens una sumus) nam daje v roke kriterij prave poti.         

Jamnik (2018) nas vse spodbuja, da se soočimo s ključnim izzivom, da na novo ovrednotimo svojo identiteto v okviru sveta, ki se je spremenil v globalno vas. Jamnik (2018) analizira vzroke za upad moralnih normativov v našem času. Vidi jih v liberalizmu, ki daje gospodars kemu in finančnemu uspehu prednost pred splošnim dobrim in pred gledanjem na dobro sočloveka. Osnova in izhodišče moralnosti so odnosi med ljudmi, med menoj in teboj. Poznati drugega pomeni vedeti o Drugem, živeti skupaj z njim, ga spozna vati in sprejemati odgovor nost do njega. V človeku že po naravi obstaja temeljno vedenje o tem, da je njegova osnovna drža 'biti z' drugimi človeškimi bitji. Ta drža je utemeljena na vzajemnosti, ker vključuje recipročnostne perspektive: kar vidim jaz, vidiš tudi ti. Gre za običajno razumevanje drug drugega. 

Anonimni Drugi je zunaj družbenega prostora in ne more biti objekt vedenja in poznavanja. Vendar pa danes v medsebojne odnose vse bolj prodira anonimnost. Posameznik je preprosto izgubljen, ni zaznan, ni spoznan, torej na neki način za druge ne obstaja, ni Drugi, kar pa onemogoča odprte in recipročne odnose.

V sodobnem svetu je vedno več 'tujcev', ki žive daleč od drugih in ki so indiferentni do svo jega sveta. Ne  moremo govoriti o takšnih prav(n)ih odnosih, ki bi lahko bili izhodišče moral nosti. Tu gre za urbano množico, ki ni skupek samostojnih posameznikov, ampak je nerazloč na in brezoblična celota. Prizadevanja, da bi bilo tujstva vedno manj, so vedno manj uspešna, tako da nekateri mislijo, da se moramo s tem sprijazniti in pač skušati v omejenem obsegu povezovati tujce med seboj. Zavedam se, da zaradi vzajemnosti 'stvari tečejo', medtem ko me prekinitve blokirajo.  

Veselje do sodelovanja pri učenju (cooperative learnig) in poučevanju: na učni uri Filozofija za življenje sva 5. 3. 2019 sva na DCA Gosposvetska 4 predstavljala aktualno temo Kako lahko vrednotimo uporabo tehničnih aparatov v domačem gospodinjstvu? Jana Malovrh je pri izhodiščih za vrednotenje uporabila psihološko teorijo načrtovanega vedenja (vir: Icek Ajzen, 1991), sam  pa sem na kratko razložil štiri teorije našega odnosa do tehnologije v domačem gospodinjstvu kot so: apologetska - zagovorniška, negativna oz. odklonilna, znanstveno nevtralna in antropološko kompleksna. Ugotovili smo, da kompleksno teorija vključuje vse tri in da nobena ni izključno napačna ali izključno pravilna. Pri odločanju za ali proti uporabi določene tehnologije v gospodinjstvu ali kje drugje je najboljši celovit premislek glede njihove uporabnosti. Ga. Jana bo glede na izpostavljene kriterije interpretirala odgovore respondentov na njen vprašalnik o socialnih robotih kot pomočnikih starejšim. O njih smo se tudi pogovarjali. 

Dne 6. maja sva z Jano Malovrh na DCA enoti Zalog predstavljala De Bonov prispevek k alternativnim načinom razmišljanja o pozitivni revoluciji. Slušatelji so bili navdušeni in bi si želeli še več takšnih dogodkov.  Dopolnjevali so izročke s svojimi pripombi, zastavljali vprašanja, sodelovali pri izbiri teme za razpravo znotraj igre vlog šestih klobukov. Tudi ta izjemni dogodek je dokumentiran na spletnih straneh CDA.       

Dne 20. 5. sva imela skupni nastop pri uri psihologije na enoti DCA Zalog. Jana Malovrh je nadaljevala s poročanjem o pomenu Terapije sprejemanja in predanosti. Ob tem so slušatelji še posebej izpostavili problem pomanjkanja stika z vrednotami, ki je prisoten v današnji družbi. Sam sem pa orisal pozitivne učinke veselja za življenje. Predstavil sem tudi pomen veselja v različnih kulturah (danski, švedski, japonski, slovenski). Na koncu smo se pogovarjali o pomenu (integrativne) terapije za klienta. 

V času gospodarske, družbene, okoljske in idejne krize je potreba po prenovi izdelkov, storitev, procesov in odnosov v podjetjih/organizacijah še večja kot običajno. Večji pa je tudi odpor do sprememb, saj se ljudje v nepredvidljivih časih čutimo bolj ranljive in ogrožene, zato smo do novih pobud, ki pridejo od 'onih tam' (šefov zgoraj, državnih organov nadzora, nikoli zadovoljnih kupcev, finančnega oddelka itd.) še toliko bolj nezaupljivi. Že v 'normal nih' poslovnih časih uspe samo kaka tretjina poskusov celostnih sprememb, kot so npr. prenova organizacijske kulture, optimizacija procesov po prevzemih, prihranek stroškov dela z reorganizacijo, izgradnja inovativnega podjetja. V zaostrenih razmerah krize pa je ta delež zaradi glasne ali tihe sabotaže sprememb še toliko nižji.
 
V zadnjih letih se v svetu vse bolj uveljavljajo pristopi krepitve notranjih moči v podjetjih (t. i. 'strength-based approaches'). Eden najvidnejših med njimi je pristop Appreciative Inquiry (AI), ki je tako nabor konkretnih orodij kot miselna naravnanost in vrednota, ki poganja odnose v podjetju. Spoznanje, da se ljudje bolje odzivamo na spoštovanje kot na kritiziranje, se zdi najbolj jasna stvar na svetu – pa vendar se v službenih okoljih skorajda ne uporablja.
Koncept je v slovenščino težko prevedljiv. Sloveni se kot prepoznavanje vrednosti, pozitivno povpraševanje, krepitev pozitivnega jedra, potrjevalno odkrivanje, upravljanje sprememb preko ključnih razgovorov in na druge načine. 

Bistvo AI je sistematično prepoznavanje in razvijanje pozitivnih potencialov v posamezniku, timu ali podjetju/organizaciji: talentov, znanj, veščin, izkušenj, modrosti, vrednot, upov, ciljev, izdelkov, storitev, odnosov z zunanjimi partnerji, procesov, sistemov. Tedaj gre za aplikacijo usmeritve HRM – human resource management) znotraj tekoče postmoderne ZTR. Ozaveščanje vitalnih sil v zaposlenih sprosti pozitivne energije - občutke, vzbudi elan, porodi konstruktivnost in razširi optiko, skozi katero dojema mo situacijo. Iz te razširjene optike nato ustvarjamo slike želene prihodnosti in gradi mo poti – konkretne rešitve, procese, strukture, ki nas bodo pripeljale do želenega cilja. AI je tako nabor orodij kot miselna naravnanost; uporablja pa se lahko na ravni posameznika, tima, oddelka kot tudi celotnega podjetja/ organizacije ali skupnosti.

Z ustvarjalno vizualizacijo (Gawain, 1996) odkrivamo 'nevidno harmonijo'. Sanjal sem božje sanje o tem, kako nič misliti in o lahkem prenašanju razmer, če maksimalno zaupamo. 

Gawainova (1996) pozna 4 stebre ustvarjalne vizualizacije: 1. Fleksibilna določitev ciljev, ki jih lahko spreminjamo z odločnostjo, da jo bomo dosegli, 2. Kreacija modela, predstave oz. podobe, 3. Osredotočanje nanjo, 4. Vnašanje pozitivne energije vanjo. Verjamemo v blaginjo in obilje - abundantia. Prepustimo se reki življenja. njena usmeritev je biti, delovati, imeti. Delujemo pa po duhovnih zakonih, ki se nanašajo na vrednote. Vizualizirati je treba nove podobe harmonije o sebi in partnerju. 

Sončeve pozitivke pišejo: Larson (2018) tako kot malokdo bralca pouči, kako prečistiti ter poboljšati svoje misli in jih uporabiti kot temelj za doseganje uspehov v svojem življenju. S poglavji, kot so »Kako človek postane tisto, kar misli,« »Veščina spreminjanja na boljše,« in »Izgradnja veličastnega uma«. Mišljenje je transformacijska sila, da postanemo »plemenitejši, bogatejši in boljši«.

Pri rabi močí našega uma in tudi vseh drugih močí, ki jih imamo, si je treba najprej odgovoriti na vprašanje, kaj si zares želimo ali kaj bi resnično radi dosegli; ko si bomo na tó vprašanje odgovorili, bo tisto, kar želimo, v našem umu takó jasno določeno, da bo tó z notranjim očesom mogoče vsak trenutek videti. Vedéti, kaj bi radi naredili, kakšni bi radi bili, v kakš nem okolju bi radi živeli, itn., je temelj spremembe samega sebe na boljše. Kantov spoznavni temelj etičnosti. 

Naša teleološka, ciljna usmerjenost je potrebna, da se fokusiramo in ne raztresamo. Dôbro je tudi védeti, da si naše pozornosti zaslužijo le pozitivna dejanja, tudi miselna, čustvena in praktična, medtem ko negativna vedno pomenijo umik oz. odmik od želenega in izgubo energije. Podporni mehanizmi veselja so hvaležnost, velikodušnost, radodarnost, prijaznost. 
Hicksov zakon atraktivnosti je v predanosti (surrending). To je nekaj povsem naravnega, ker takšen svoje močí uporablja veliko boljše in je zaradi tega tudi sposoben, da česarkoli že se loti, delati veliko bolj učinkovito.

Če skušamo biti privlačni zato, da bi lažje vplivali na druge oz. z njimi manipulirali in vzpostavili nadzor nad njimi, bo to delovalo nanje negativno. To vodi do zdravstvenih težav, psihičnih in čustvenih motenj. Stres je kot potres.

Negativno miselno nastrojeni ljudje plujejo le s zanosom. Larson (2018) nam na prepričljiv način predstavi  skrivnost zadovoljstva, skrivnost izgradnje človekovega značaja in skrivnost razvoja človeških sposobnosti in talentov. Predlaga nam vaje. Podobno kot Hayeva nas tudi Christian D. Larson uči pravilne uporabe afirmacij, da bodo učinkovite.

Moč posameznika kot celota je sestavljena iz več posameznih moči, ki jo je vsako mogoče uporabiti namensko. Kako uporabit moč ljubezni, da ne bo vzrok nazadovanja, ampak  pospeševalec razvoja in napredka. Lahko jo obrnemo v malikovanje, izločanje, ponos, ne pa v ustvarjalnost. Larson predstavi tudi naslednje moči s primeri: moč volje, moč misli, moč koncentracije, močí osebne privlačnosti, moč besede, moč značaja, moč podzavestnih procesov, moč navdušenja, moč cénjenja in moč hvaležnosti, moč prizadevanja, moč ambicije, moč vizije, moč sanj, moč verjetja, moč zaznave, moč subtilne sfere človeka, ki vedno deluje v ozadju in moč spoznanja. Z brezčasno duhovno modróstjo nam pojasni vpliv podzavestnega in zavednega uma ter njihove notranjosti na vse, kar počnemo, metode. Z vztrajnostjo nam bo vsem slej kot prej uspelo doseči cilje. Omenili smo že motivacijsko moč veselja. 

Ogorevc (2003) jasno pove, da je v naši podzavesti še veliko agresije iz preteklosti. Danes se hrani še z destruktivno umetnostjo, bivanjem na škodljivih mestih, negativizmih v množičnih medijih. Vse to so destruktivne težnje, o katerih pišejo Fromm, Saleclova, Rebula-Tutova, itd. Že v Sv. pismu piše, »ne veselimo se krivice, veselimo se pravice«

Ogorevc (2017) odsvetuje ohranjanje antagonistične motivacije, ker nam nasprotovanje jemlje energijo. Po eni strani se približuje EFT modelu, po katerem iščem celostni pristop, čeprav sem razdvojen. Izzivi postanejo stresni, kadar so pogoj preživetja. Energetsko vampirstvo nastane, ko stranka pobira energijo od partnerja namesto od absoluta. Ogorevc  pozna različne odvisnosti, ki so posledice neuravnoteženosti, predsodkov in arhetipov. Duhov na in verska odvisnost sta med najhujšimi. Zato bi v tem primeru raje govorili o t.i..  pseudo duhovnosti. Te je prinesel k nam new age v 90. letih, tako da so šarlatani izkoriščali naivneže. Z njimi še vedno služi tudi farmacevtska industrija. Ogorevc (2017) govori o podzavestni agresivnosti moških do žensk ali obratno, ki tako skušajo 'dobiti pri starših izgubljeno bitko'. To jima kvari veselje do medsebojnega odnosa. Zato je Ogorevčevo poslanstvo, da nas uči, kako se znebiti negativnih programov.   
 
Ogorevc (2017) ne priporoča antagonistične motivacije, ker nam nasprotovanje jemlje energijo. Po eni strani se približuje EFT modelu, po katerem iščem celostni pristop, čeprav sem razdvojen. Izzivi niso nujno stresni. To postanejo, kadar so pogoj preživetja. Energet sko vampirstvo nastane, ko stranka pobira energijo od partnerja namesto od absoluta. Avtor pozna različne odvisnosti. Vse pa so posledice neuravnoteženosti, predsodkov in arhetipov. Duhovna in verska odvisnost sta med najhujšimi. Morda bi raje govorili o pseudoduhovnosti. Te je prinesel new age, kjer šarlatani izkoriščajo naivneže. Z njimi služi tudi farmacevtska industrija. Govori o podzavestni agresivnosti moških do žensk ali obratno. Našel si je svoje poslanstvo. 

Več ljubeče energije prinaša več radosti, veselja, resničnega bogastva. Zato moramo vedeti, kdaj energijo izgubljamo in kdaj jo pridobivamo. Energetsko stanje si ustvarjamo sami z raznimi športnimi aktivnostmi, vajami npr. chi gonga, molitvami, meditacijami npr. na os sveta, dihanjem na svežem zraku, hojo v naravi, uspehi, pohvalami oz. afirmacijami, ki si jih pripovedujemo sami, ti ali on(a). Izurimo se v zapovedi 'dvigni svojo energijo' (Ogorevc, ibidem, str. 199) analogno s 'kvišku srca', (samo)za upanjem.  Blokiramo jo z dvomi, nasprotujočo motivacijo, strahovi in drugimi t. im. negativnimi čustvi. Odblokiramo  - sprostimo jo z odpuščanjem sebi in drugim.   
   
Predlaga, da naj moški in ženska delata skupaj, ker bo to bolj učinkovito. To z ženo Tončko pri ročnih in delno duhovnih poslih izvajava. Veliko informacij si tudi izmenjujeva. Praznik Marijinega vnebohoda je posvečen prvobitne mu poslanstvu materinstva. To vlogo kot jo je opravila Tončka, opravljata sedaj obe hčeri, ki sta poglobljeni v materinstvo s po dvema otrokoma. 

Moški lahko izgubi ugled, položaj, sposobnosti. Vse to so sestavine njegove avtoritete, 
da zna poskrbeti zase in za družino. V Cerkvi je dobil svoje mesto sveti Jožef, ki je kot duhovni oče Jezusu ponižen, dobrotljiv, razumevajoč zgled današnjim očetom. 
    
Šele transpersonalna psihologija razlaga višja, duhovna stanja zavesti. Ogorevc jo jemlje kot temelj karmični diagnostiki. Izvaja tudi meditacijo regresije – vrnitve v prejšnje življenje, opozori na vpliv staršev.   Transcendenca - presežnost je vir osebne transformacije, ki je v krščanstvu obrat h Kristusu (gr. metanoia). To, kar je v antiki predanost, je v krščanstvu poslušnost, ponižnost, služenje. Duhovna energija je spoznavna v beli svetlobi v nas. V krščanstvu je to Sveti duh – podoba goloba. Ta pride, ko smo nanj pripravljeni. 

Mehanizem samoregulacije biopolja blokira tiste, ki širijo negativne programe. Ker pa otroci nadaljujejo in krepijo negativne programe, jih morajo plačati hitreje, saj je to pri njih bolj učinkovito. Znano je, da sinovi plačujejo dolgove svojih očetov. (Ogorevc, ibidem, str. 77). To velja individualno v družini in družbeno. 

Manj veselja občutijo tisti, ki so usmerjeni na to, kaj lahko dobijo kot tisti, ki kaj dajo drugim. Manj premoženja nas manj obremenjuje. Manj blokad nas napravi bolj pretočne. Ogorevc se zavzema za to, da svoje življenje predelamo, odpremo, predamo. Tako bomo najbolj sprejem ljivi za pozitivne energije. Genske odvisnosti so v bistvu neobvladani arhetipi.            
 
Na višji stopnji duha smo bolj kooperativni z drugimi. Sprejemanje je v bistvu že predajanje. Pri lastnem pridobivanju energije je treba biti dovolj vztrajen. Načelno lahko optimalizacija uspe vsakemu. Umetnik mora biti popolnoma pretočen, če hoče izkoristiti svoj potencial. Zato se svoje ustvarjalnosti veseli. Ne gre le za to, koliko energije zmoremo vsrkati, kolikor za to, koliko jo 'spustimo skozi sebe' oz. jo uporabimo za delo. Pri tem ne bi smeli pretiravati do izčrpanosti. 

Ameriški psihiater William Glasser (2007) nas s teorijo svobodne izbire opozarja vsaj na to, da ne izbiramo nekritično vsega, kar nam ponuja družba, ampak smo za izbire in odločitve odgovorni sami. Zato se lahko odvadimo sedmih škodljivih navad kot so: grajanje, obtoževanje, pritoževanje, sitnarjenje, grožnje, kaznovanje, podkupovanje ljudi, ki bi jih radi nadzirali, ki nas ločujejo. Navajamo se pa na skrbnost, zaupanje, poslušanje, podpiranje, prispevanje, sprejemanje, spodbujanje, hrabrenje, spoštovanje in stalno pogovarjanje o tistem, s čimer se ne strinjamo. Učinkovit nadzor nad lastnim življenjem si pridobimo le s samokontrolo. Te pa ne dosežemo brez osebnostne rasti v Bogu. Zato Frančišek (2018) z vzgojo spremljanja pravzaprav podpira osebne izbire za posvetne ali duhovne poklice. V tem smislu gre razumeti Jezusov napotek, da nam je dal svobodo, da ostanemo svobodni.  

Polnejše energetsko stanje si ustvarjamo sami z raznimi športnimi aktivnostmi, vajami npr. chi gonga, molitvami, meditacijami npr. na os sveta, dihanjem na svežem zraku, uspehi, pohvalami oz. afirmacijami, ki si jih pripovedujemo sami, ti ali on(a). Izurimo se v zapovedi 'dvigni svojo energijo' (Ogorevc, ibidem, str. 199) analogno s 'kvišku srca', (samo)zaupa njem.  Blokiramo jo z dvomi, nasprotujočo motivacijo, strahovi in drugimi t. im. negativnimi čustvi. Odblokiramo  oz. sprostimo jo z odpuščanjem sebi in drugim.   

Gounelle je strokovnjak za osebnostni razvoj. Že 14 let potuje po svetu in se srečuje z izjem nimi ljudmi, ki raziskujejo in skušajo doumeti človeško življenje – od ameriških strokovnja kov nevroznanosti do perujskih šamanov in balijskih modrecev. Ste na počitnicah na Baliju in nekaj dni pred vrnitvijo domov greste na posvet k staremu zdravilcu. Za to nimate posebnega razloga, obiščete ga zato, ker ste slišali veliko dobrega o njem in si ga želite spoznati, za vsak primer … Njegova diagnoza je nedvoumna: zdravi ste, niste pa srečni.

Ta  starec, ki je prenašalec neskončne modrosti, nas pozna bolje, kot sami sebe. Izkušnje, skozi katere nas vodi, nam prinašajo ključe življenja, o kakršnem sanjate. Prinaša ogromno novih možnosti, ki se odpirajo pred nami ob branju vznemirljive zgodbe, v kateri odkrivamo, kako se osvoboditi tistega, kar nam preprečuje, da bi bili resnično srečni. Spoznamo, kaj vse je moral njegov junak premagati, da je postal uravnotežen po samouravnavanju. 

1.2 Zakaj je boljše pozitivno kot negativno?

Najbolj nas zastruplja negativizem misli (fiksne ideje, miselna solata). Prepoznamo ga v naslednjih lastnostih: 1. Oklepamo se starih vzorcev, 2. ne vidimo priložnosti, 3. Strežemo le trenutnim užitkom, 4. Ne spreminjamo zornih kotov, 5. Nismo dovolj dobri, 6. Drugi niso dovolj dobri. Odgovori so v uporabi meta-jezika, ki je usmerjen proti slabim navadam in filtrom, ki so v posploševanju, popačenju in izbrisu. Kaj je za nas prava socialna realnost?
Glej Walton, 2012, str. 30, Peirce, 219, 134-136). V njeni Frekvenci (2019) najdemo hvalnico modrosti in njene prispodobe v imenih rek in vrstah dreves. 
 
Pozitivno razmišljanje je podobno kot denimo čustvena inteligenca, eden od že dalj časa izredno priljubljenih konstruktov, ki je ne le dobra osnova nepreglednega števila priročnikov za boljše in lepše življenje in je osnova uspešnosti, zdravja in ljubezni na zasebnem in poslovnem področju. Kot oblika razmišljanja in delovanja lahko vse s predpono "pozitivno" dokazano prispeva k bolj zdravemu, kakovostnemu in daljšemu življenju. 

Če želimo razumeti čar pozitivnega razmišljanja, moramo najprej razumeti moč svojega uma. Iz njega namreč izvira vse, tudi zmožnost preusmeritve negativnih misli v pozitivne in filozofije vdanosti v usodo v filozofijo navduševanja nad vsakim dnem posebej.

Nevrologi dokazujejo, da se kar 75 % vseh primerov slabega počutja in bolezni začne v glavi. To velja tudi za stres, ki je prvi pogojevalec utrujenosti in bolezni. Ljudje s pozitivnim odnosom do življenja živijo bolj kakovostno, ker znajo uporabljati moč uma.
 
Negativne misli so značilne za slabo razpoloženje in depresijo, pozitivne misli pa gredo z roko v roki z občutki sreče in zadovoljstva. Raziskave dokazujejo, da razmišljanje o veselih ali žalostnih stvareh v navalu jeze pogosto povzroči intenziviranje teh čustev. 

v tej e-knjigi proučujemo, kako se preklopiti iz negativnega v pozitivno. Za pesimista oz. depresivca je značilno prepričanje, da je kriv za vse slabo, kar se mu dogaja v življenju, da se bodo slabe stvari vedno dogajale in da bodo vplivale na vsak vidik njegovega življenja. Da bo torej njegovo življenje vedno slabo. Zato se čuti nemočnega, vnaprej se vda v "usodo" in je pogosto depresiven, negativno naravnan in ciničen. Ali posameznik 'nima pravice do obrambnih mehanizmov'?   

Negativne misli prepoznamo po njihovi skrajni naravi. To so posploševanja, ki uporabljajo besede "vedno", "nikoli", "ne", "karkoli", "vsakdo", "vsi", "nihče", "ne (z)morem" itd. ("Sem najslabši možen ekstremist na svetu", "Vedno vse pokvarim", "Nihče me ne razume", "Nikoli ne bom znala plesati", "Tega ne prenesem" …) Zanje so značilne negativne oznake, kot so "popoln polom", "dolgočasen", "rojena zguba", "slaba mati" … S tem 'hranimo' svojo jezo. 

Ko o sebi iz navade razmišljamo v negativnem smislu, torej z negativnimi oznakami,  zmanj šamo verjetnost pozitivnih sprememb. Otroci, ki jih starši nenehno žalijo in ponižujejo, so prepričani, da je to, kako jih starši "definirajo", res. Ti imajo nizko raven samospoštovanja in le malo verjetnosti, da bodo v družbi in pri sebi kaj bistvenega spremenili. 

Negativno razmišljanje je kot pri- in pre-našalec negativne energije neproduktivno in zavajajoče. Slabo počutje samo poslabša, zaradi negativne naravnanosti pa ravnamo še bolj v navzkrižju s cilji, ki jih želimo doseči. Bolj negativno ko razmišljamo, slabše se počutimo, in nasprotno: pozitivno, optimistično razmišljanje nam daje več možnosti za uspeh pri delu in v zasebnem življenju.

Smo le nepopolno popolni v smislu Bodite popolni, kakor je popoln vaš Gospod. Na popol nosti ne moremo graditi odnosa, ker nas perfekcionizem ovira. Ljudje ki se bojijo zavrnitve, ne vedo, da ljudje radi pomagajo in se nagibajo v smer, ki jo pričakujete. Zavrnitev je sad samouresničene prerokbe samozadrževancev. Pozitivna projekcija omogoča, da se povežemo z drugimi. 

Besser Siegmund (2007),  ki vodi tudi istoimenski inštitut v Hamburgu, zagovarja moč pozitivnih misli (2007) s pomočjo NLP in coachinga. V njenem Priročniku najdemo praktične nasvete za vsakodnevne odnose. Ponuja tudi vaje za pozitivno oblikovanje življenja. Prebujanje notranjih neskončnih oz. brezmejnih moči je namreč v življenju najpomembnejše, saj človek tako lažje dosega dolgoročne cilje, premaga notranje omejitve in spremeni samopodobo glede na življenjske želje. Siegmund (2007, str. 149) navaja naše možne vrednote kar po abecedi, čeprav jih lahko nenehno prilagajamo situaciji. Govori o urjenju imaginacije oz. intuicije   

1.3  Zakaj je treba izbirati med veseljem in veseljačenjem?
Zato je treba izbirati pristno veselje. Zakaj  še vedno radi pretiravamo? Zaradi senzacionaliz ma, lažne pomembnosti, ekshibicionizma povnanjenja naj bi bile vse skrivnosti razkrinkane, razvpite, škandalizirane. Podobno kot Bruckner (2004) opozarja na nevarnosti težnje po nenehni vzhičenosti, opozarja Lütz (2009) na težnjo po nenehnem zdravju za vsako ceno kot na najbolj škodljivo navado. Kot je nenehna vzhičenost pretiravanje v sreči je salutokratizem v pretiravanju v težnji po zdravem načinu življenja. Niti felicotologija niti uradna in alternativna medicina skupaj ne moreta nadomestiti božje vsevednosti.    

Papež Frančišek (2018, 63-64) razlikuje med t.i. policijsko in obrtniško, rokodelsko vzgojo. Prva gojenca samo od zunaj kontrolira in izključi, kadar ni ubogljiv, druga pa ga spremlja in dograjuje, kolikor to potrebuje. Šele ta je celostna in služi svetemu in zvestemu božjemu ljudstvu. Policija in vojska sta represivna aparata država, ki ju vzgoja ne bi smela zastopati. Zato smo v socializmu govorili o etatistični vzgoji in pedagogiki.  

Tradicionalno gledano so pristno veselje najbolje zastopale religije, med katerimi je za nas najpomembnejše krščanstvo. Zanj so pomembni trije cilji: veselje, svoboda in lepota življenja.   Sveti Pavel nam svetuje: Ljubezen bodi brez hinavščine. Krščanska vzgoja za veselje vključu je tudi metode, kako ga doseči. Sovražite hudo, držite se dobrega; bratovsko se med seboj ljubite; v spoštovanju drug drugemu pomagajte; v gorečnosti ne bodite počasni; v duhu bodite goreči; Gospodu služite. V upanju se veselite; v nadlogi potrpite; v molitvi vztrajajte; s svetimi v potrebah delite; gostoljubje gojite (Rim, 12,5-16). Kot vemo je treba upati celo proti upanju, se veseliti kljub trpljenju.

Z božjo pomočjo lahko izvajamo vzgojo spremljanja. Ta ni lahka nima trdnih tradicionalnih vzorcev. Vemo, da drug na drugega vplivamo, ne vemo pa natanko, kako. Ker je zaveza boljša kot navezanost bomo lahko še veseli, če bomo skozi življenje hodili bosi. Nagovarja nas kot potencialne rakave bolnike. Wester se sprašuje, kako reševati krizo prenaseljenih področij. Posredno se sprašujemo, kako reševati preobilje (dez)informacij. Namiguje na misel, da smo v odmiku od življenja še najbolj integrirani. Ali so zdravniki res zavezniki filozofije življenja, ki je v skrajni posledici skrivnost. Ko smo na psu, se za nas osebno zavzamejo. Teorija navezanosti, ki predvideva 4 vrste navezanosti v odnosih in budistična teorija nenavezanosti na trpljenje imata skupno konvergenco pri Bogu.   

Ogorevc (2019) je prepričan, da na čim večji ravni zavesti dlje in širše vidiš in laže izbiraš dobro od slabega. Lažje so spremembe le izzivi, ki se jih veseliš, ne pa stresi, ki se jih bojiš. Razlog je v te, da je veselje plod neokorteksa, ne reptilskih možganov. V povojnem sloven skem mladinskem filmu Kekec poje glavni junak, dobra volja je najbolja. To si piši za uho. 

Knjige za osebno rast nam pripovedujejo to, kar naj bi posameznik sebi povedal, da bi se motiviral za nove ideje  in izdelke.  Pomoč se da enostavno 'priklicati' v smislu 'kot da bi'.
Energetsko stanje si ustvarjamo sami z raznimi športnimi aktivnostmi, vajami npr. chi gonga, molitvami, meditacijami npr. na os sveta, dihanjem na svežem zraku, uspehi, pohvalami oz. afirmacijami, ki si jih pripovedujemo sami, ti ali on(a). Izurimo se v zapovedi 'dvigni svojo energijo' (Ogorevc, ibidem, str. 199) analogno s 'kvišku srca', (samo)zaupanjem.  Blokiramo jo z dvomi, nasprotujočo motivacijo, strahovi in drugimi t. im. negativnimi čustvi. Odblokira mo  - sprostimo jo z odpuščanjem sebi in drugim.   
   
Razlikovali naj bi tudi med pristno in navidezno lepoto, ter med resnično željo in navidezno potrebo. Ahčan (2015) ve, da se v supermarke tu lepote drenjajo neizkušeni najstniki, karieris ti na vrhuncu slave, pa tudi dedki in babice, ki želijo nazaj upogniti čas in v ogledalu zagledati prikupen, spočit obraz. Lepotni kirurg Ahčan nam skuša odgovoriti, kako se soočiti z nepreg ledno in raznoliko ponudbo, ki nas v različnih oblikah spremlja 24 ur na dan in obremenjuje že vsa naša čutila. Kaj in kdaj izbrati, da bomo supermarket lepote zapustili zadovoljni, srečni in veseli? Rezultate lepotnih posegov v obliki infografike si lahko ogleda mo. Estetska kirurgija mora (p)ostati pomožno sredstvo za ljudi, ki imajo stike z javnostmi. Ahčan še zatrdi, da naj bo razločnost presoje ostrejša od ostrine noža.

Potrebni  pogoji za krščansko veselje so čista vest, dobra spoved, stalno preseganje slabih 
nagnjenj, vera v božjo previdnost, krščansko osmišljanje trpljenja, vera v uspeh molitve  
(Špidlik, ibidem, 201). 

Običajen človek ni ens creator. Nedejavno porablja tisto, kar mu predvajajo. Človek skoraj ne misli več – samo prebira, posluša, gleda in tako sprejema tuje programe in se odziva skladno s pričakovanji in omejitvami družbenih norm, kot bi imel vgrajeno samodejno vodenje. Ljudje se v vseobsegajoči informacijski mreži, sestavljeni iz ustvarjalcev in oddajnikov spreminjajo v popolne potrošnike, večina postaja sprejemnik tujega oddajanja. Lahko jih je priklopiti na določen program, da ga sprejemajo dan na dan, in tako manipulirati z njihovo zavestjo. Iz tega sledi popolna izguba individualnosti in sposobnosti upravljanja svoje usode. Redki oddajniki ustvarjajo svojo realnost. V vaši realnosti vas obdaja tisti film, ki se vrti.  Sprejemniki rišejo to, kar vidijo okoli sebe. V delovnem zvezku Transurfinga realnosti (2019) so  navodila, kako točno lahko sami začnete ustvarjati svojo realnost.

Prava rast gre skozi trpljenje, ki nas napravi jasnovidne. Kako predelati svoje starše? Veliko govorimo o človekovi presežnosti, vendar pa nam ni jasno, kaj smo sprejeli ali zavrnili pri sebi. prvič sem začel v svoj svet koga vabiti, da bi mu kaj dal. Vse religije kot ponovne povezave težijo k duhovnemu. Večkrat zamenjujemo odgovornost in krivdo. Logoterapija goji 'sokratski dialog'. Le pri nečem ali nekom je smisel.  

Frekvenca nam pripoveduje, kako začutiti svojo osebno vibracijo oz. domačo frekvenco, kako jo izboljšati in uravnotežiti na veliko višji ravni od trenutne. Ko se naučimo uporabe frekvenčnih načel – metod osebne rasti, znamo 1. vzdrževati visoko in ustvarjalno raven osebne energije; 2. iz okolja s pomočjo empatičnega sozvočja z drugimi prejemati dragocene informacije; 3. se osvoboditi negativnih in slabotnih vibracij.
Ker je življenje vse hitrejše, postajamo akutno razdraženi. Ves čas smo pod komaj zaznavnim pritiskom različnih energij – nakopičenih čustev, stisk in prikritih misli drugih ljudi, valov nenehnega dogajanja, osebnih in družbenih sprememb – kar nas pogosto spravi na kolena. Razumevanje načel frekvence pomaga osmišljati nove energijske informacije, da bi staro, utirjeno življenje spet postalo nekaj izjemnega. Ko se naučimo čiščenja zavestne čutnosti telesa, lažje urejamo odnose z drugimi, iščemo nove rešitve svojih težav ter uresničujemo življenje, ki bo imelo vse, kar potrebujemo in česar si želimo.
Tehnike, ki jih prinaša Frekvenca, nam bodo pomagale k uspehu v nastajajoči novi energijski stvarnosti. Ta svetovna uspešnica nas uči novih dinamik energije, časa in intuicije. Uči nas pomena rušenja blokad in odpiranja tokov v telesu. Peircova (2019) nam pojasnjuje, 1. zakaj smo  preobčutljivi, 2. kako občutiti osebne vibracije, jih izboljšati in uporabljati, 3. kako daleč lahko gremo v devetih stopnjah preobrazbe, 4. kako se vrniti v svojo domačo frekvenco, ko nas nekaj spravi iz ravnotežja, 5. kako izboljšati težavne odnose, 6. kako se izkopati iz negativnih vibracij in si povrniti veselo, sproščeno razpoloženje.
Ob povezovanju temeljnih idej kvantne fizike in preverjenih tehnik razvoja intuicije nas avtorica vodi h globljemu razumevanju prepletenosti materialnega in nematerialnega sveta. Za Valio Ramiro so to absolutni izvori univerzalne ljubezni. Vse informacije, ki jih sprejemamo v tretjem očesu lahko transformiramo v srce. S tem pripravimo teren, da se Kristus vrne na zemljo.  
K veseljačenju sodi tudi tradicionalno pokanje petard ob novem letu, ki naj bi preganjalo zle duhove teme. V novejšem času pa so ugotovili, da je pokanje škodljivo tudi za domače živali. Zaradi poškodb na ljudeh in živalih so zakonsko omejili njihovo porabo.  

1.3.1 Ideal veselja v različnih kulturah

Niti socializem niti kazino kapitalizem nista našla ravnotežja med delovnim in prostim časom. V socializmu naj bi se veselili udarniških delovnih akcij, petletk in rezultatov dela, v neolibe ralizmu pa številnih trgovskih centrov, obilnih cenenih ponudb, fitnesov, kozmetičnih salonov, skrbno urejenih trgov, pločnikov, nove arhitekture dragih stavb in stanovanj. Zato ni presenetljivo, da ljudje raje in lažje izbiramo med žalostjo in veseljačenjem, kot da bi izbrali pravo, pristno veselje. Pogosto ne vemo, v čem je razlika, zato se nam tematizacija veselja izmika. Pogosto zaradi megalomanije pristajamo na zgolj pozunanjeno stran veselja. Pozablja mo, da so bile prejšnje kulture zaradi usmerjenosti človeka vase predvsem kontemplativne in le aktivne.  Zato Arendtova razlikuje med vita contemplativa in vita activa. Zdaj smo prišli že v produktivizem oz. hiperaktivizem. 

Veselje do življenja (lat. laetitia, fr. joi de vivre, nem. Lebensfreude, jap. ikigay) je eno izmed osnovnih, prirojenih pozitivnih čustev, ki jih doživljamo, kadar se nam izpolni pomembna želja. Veselje ima tudi prilagoditveno funkcijo, saj nas usmerja k takšnim dejavnostim, pri katerih to čustvo doživljamo večkrat. Občutenje veselja motivira posameznike za sodelovanje, smiselno odločanje, ohranjanje zdrave drže ali hitrejše zdravljenje, če so bolni. Veseli  ljudje so optimistični, mirni, duševno zdravi in imajo boljše medosebne odnose. Manj  možnosti imajo,  da postanejo  depresivni, dementni in da sicer zbolijo. To pa pomeni tudi daljše življenje.

Marsikje po svetu so že zastopali in še zastopajo ideal veselja. Iz Stare Grčije poznamo Demokritovo delo O veselju (Peri euthymies), ki je posvečeno euthymia, ki je dobro, veselo razpoloženje duše. Zanj veselje dosežemo tako, da duševne atome zaščitimo pred nasilnimi motnjami. Epikur pozneje razvije Demokritovo idejo, da si morajo ljudje prizadevati za srečo,  telesnih in duhovnih užitkov, ki izhajajo iz umirjenosti uma. Kristjanom da Jezus svoj mir, ki nam ga svet ne more dati. Za Avguština je naša duša nemirna, dokler ne najde spokoja v Gospodu. Včasih na spomeniku preminulega preberemo, da »našel je večni mir in pokoj«. 
Na dansko srečno, uravnoteženo vzgojo, kažeta izraza hygge in lykke. Po evropski družbo slovni raziskavi, ki so jo opravili na Inštitutu za raziskovanje sreče na Danskem so Danci najsrečnejši v Evropi, ker se najraje družijo s prijatelji in družino ter se počutijo najmirnejše in najvarnejše. Evropejci se želimo učiti dobrega - hygge življenja. 

Slog hygge spodbuja k polnemu oživljanju in ohranjanju trenutkov. Meik Wiking, (2018) direktor Inštituta za srečo v Kobenhavnu že dolga leta proučuje umetnost življenja in uživanja po dansko. Wiking nam pomaga najti pristno zadovoljstvo, pa naj gre za izbiro pravih svetil in načrtovanje večerje, pripravo nujne opreme za hygge ali celo za slog oblačenja. hygge lahko pomeni karkoli: od umetnosti ustvarjanja intimnega vzdušja, duševnega ugodja in dostopnosti razburjanja do uživanja v prijetnih stvareh, sproščanja, druženja, pitja kave ob soju sveč. Baje so narod, ki prižge daleč največ sveč na leto, rekordni uporabniki sveč. Zelo veliko jim pomeni prijetna svetloba, še sploh ker so brez naravne svetlobe več mesecev na leto. Danci prižigajo sveče povsod, ne le doma, tudi v učilnicah

Jessica Joelle Alexander in Iben Dissing Sandhal (2018) v šestih točkah naštejeta in opišeta glavne sestavine danske vzgoje: 1. prosta igra, 2. pristnost, 3. preokvirjanje, 4. poglobljena empatija, 5. proč z ultimati, 6. povezanost in hygge. Vzgoja po dansko je idealno usmerjen zapis, ki predstavlja vzgojo na izjemno optimističen način, podpre pa jo z osrednjim merljivim in pozitivnim rezultatom. Videti je, da v takšno vzgojo Slovenci na mikro-ravni (primarna družina, sorodstvo) in na makro-ravni (vrtec, šola, javno zdravstvo) še ne verjamemo. Imamo slabo poenoten vzgojni model.  

Švedski izraz 'Lagom' ponazarja čudovito ravnovesje v vseh dejavnostih, ki jih počnemo. Lagom lahko opišemo kot 'ravno prav' v vsem kar delamo: ne preveč, ne premalo, ne prepočasi, ne prehitro, ne preveliko ne premajhno – ravno prav. Na Japonskem poznajo dobro življenje kot 'ikigay'. Z veseljem ugotavljamo, da starogrški ideal prave mere človeka (gr. metron anthropon) gojijo tudi (post)moderni narodi. 

Presežnost in specifičnost vzgojnega delovanja presojamo glede na antropološke razsežnosti zastavljenih ciljev. Uresničujemo le tiste cilje, za katere imamo podporo pri uresničevanju. Niti socializem niti kazino kapitalizem nista našla ravnotežja med delovnim in prostim časom. Vendar pa posamezni narodi te ideale zastopajo.  

Zakaj nekateri ljudje vedo, kaj hočejo, in živijo polno, drugi pa se izgubljajo v zasvojenostih? Japonci so prepričani, da je eden ključnih elementov ikigay – tisto, kar prinaša zadovoljstvo, srečo, ki daje smisel življenju. Héctor García in Francesc Miralles (2018) ugotavljata, da je koncept ikigaj še najbolj ukoreninjen na japonskem ozanosu Okinava, ki velja za eno izmed t. i. modrih območij, tistih krajev na svetu, kjer ljudje živijo najdlje. Na tem ozanosu živi na sto tisoč prebivalcev več ljudi, ki so stari več kot sto let, kot kjer koli drugje na svetu. Ko so znanstveniki preučevali način življenja ljudi z modrih območij, so prišli do zanimivih ugoto vitev: za dolgoživost so ključni: prehrana, gibanje, življenjski cilj (ikigaj) ter dobri družabni stiki, kar pomeni, da se ljudje lahko zanesejo na prijatelje in dobre odnose v družini.
Pomembno je, da znamo posvetiti čas dejavnostim, ki nas veselijo. Takrat »smo v zanosu« kot ga opredeljuje že Csikszentmihalyi (2019). Napisal je obsežno knjigo o sreči, ki med drugim analizira zanos telesa, misli in dela. Gre mu za preseganje kaosa v radosti znanosti in verjetno tudi umetnosti, filozofije, ljubezni. Kako vemo, da smo v zanosu? Ko se v določeno  dejav nost tako zatopimo, da nam ni mar za nič drugega. V tem tako uživamo, da smo za to pripravljeni tudi kaj drugega žrtvovati oz. opustiti. 

Tako Vodnik kot Cankar predvidevata, da se na Kranjskem da najti srečo in veselje. Vodnik se sklicuje na um, Cankar pa še na blagoglasno govorico. Vprašanje je, ali naša pridnost vključuje tudi prizadevanje za veselje. Bog nas je na sončni strani Alp obdaril z obema rokama, gre le da to zemljo pravilno obdelamo. To velja tudi za odnose med nami.    

Videti je tudi, da opravljamo v Sloveniji težjo pot do sreče, ker smo še pozno dobili samostoj no državo, kot narod pa smo bili med okupacijo obsojeni na etnocid. Zato je treba otroke bolje navajati na vzdržnost v nesreči in strategijah njenega premagovanja. To je naš križev pot. Škoda je, da starši in šola premalo opozarjajo otroke in mladino na nekatere tipične 'udarce usode'. Vzgoja kot priprava na prihodnje življenje je nujno pomanjkljiva, ker mehanizmi, na katere smo se do nedavna pristajali, ne delujejo več dobro.

Na osnovi tega razmišljanja o veselju zaključujemo 
1. da je to najstarejši in najsodobnejši ideal, 
2. da jo začutimo v skladnosti s samim seboj in z drugimi, 
3. da se njen vrednotni kontekst spreminja. 
4. Razlikujemo razne vrste veselja npr. zunanje in notranje, škodoželjno in pravično. 
5. Z veseljem se povezujejo še motivacija, sreča, radoživost z radovednostjo, zabavnost, šaljivost, nasmejan obraz, prijaznost, ljubezen, zdravje, počitnice, festivalizacija, praznovanje. 
6. Razlikujemo veselje 1. pred delom – inspiracija, 2. med delom – zanos oz. zanos, 3. po delu rekreacija. 

V tantrični spolnosti se zaveva, ko sva skupaj, se čas ustavi in so to nebesa. Kigo iči je japonski način doživljanja nepozabnih trenutkov. Na Širi lanki – solzici se ljudje posvetujejo z djojtišem glede svoje pravilne življenjske odločitve, imajo tudi ministrstvo za srečo, ki jim z zakonodajo omogoča pot do sreče.  
Koliko budistične modrosti se je že preneslo k nam? Uroš in Petra (2016) pospremita svoja izkustva z besedami:

Namen knjige življenja je, da ti pokaže pot. 
Da ti pokaže, kaj je tvoj pravi potencial.
Da ti pokaže pot, ki te bo pripeljala
do izpolnitve tega potenciala.
Da boš lahko v vsej polnosti in popolnosti
deloval tukaj na Zemlji in izpolnil svoje poslanstvo. 
Svoj namen. Da boš našel smisel svojega življenja.
Da boš lahko ugotovil, da smo vsi eno.
Da je vse eno. Da nisi ločen od vsega drugega.
Da vse, kar je, izhaja iz istega večnega izvora.
Da je vse le ljubezen.
Da je ljubezen edina resnica življenja.
Da je ljubezen odgovor na vsa vprašanja.

Žabotova se dobro zaveda dveh vrst veselja. Prvo se nanaša na to, kar nam je všeč znotraj cone udobja, drugo pa na to, da lahko sprejmemo vse, kar obstaja. Na ta način je arhetipsko tudi advokatinja lastne osebnosti in vsega sveta. na Institutu za psihosintezo v Mariboru menijo, da je posledica samopodobe, ki je misel o sebi in samospoštovanja, ki je vrednotenje sebe s svojimi mejami je samozavest, ki vključuje sprejemanje sebe v celoti.

V sodobnem svetu opazimo, da se raven energije zvišuje. Pennyjeva (2019) piše o svetu, ki temelji na energijah; pomirjujoče in korak za korakom nas vodi v višja stanja pozitivnega zavedanja. S preprosto spremembo frekvence lahko depresijo spremenimo v notranji mir, jezo v spokojnost in strah v navdušenje. Ko se naučimo uravnavati svoje energijsko stanje, lahko stopimo v življenje, za kakršnega smo bili ustvarjeni. 

Moore (2019) izpostavlja 4 načela: 1. Brez sodb, 2. Ne spreminjaj tega, kar opazuješ, 3. Ohranjaj telo sproščeno, 4. Iskrenost do sebe s prostovoljnim trpljenjem.   

Tisti, ki zadržujemo svoje aspiracije, ne vemo, da ljudje radi pomagajo in nam sledijo v smeri, ki jo nakazujemo. Obdajmo se s tistimi, ki zaupajo v nas. Peale (2019) verjame v pomoč od zgoraj. 

Znana srednjeveška študentska pesem veselimo se, dokler smo mladi' velja še danes, da ostanemo mladi po srcu. Gaudeamus igitur, Juvenes dum sumus. Carpe diem je pomemben ne glede na 'dolgost življenja' in glede na kakovost. Tako kot srečo v novem letu - Feliz Navidad y Prospero Ano Nuevo, si jo zaslužimo že vsak dan, vsak trenutek kot kairos!
  
2. Osnovni pojmi in funkcije izvajanja samoregulacije

Ko sem se začel resnično imeti rad,
sem si začel zaupati
Ko sem se začel resnično imeti rad, 
Sem spoznal, da so čustvena bolečina in trpljenje
za mene samo opozorila, da živim v nasprotju z lastno resnico.
Danes vem, da se to imenuje biti verodostojen.

Ko sem se začel resnično imeti rad,
sem prenehal hrepeneti za nekim drugim življenjem
in lahko sem videl, da je bilo vse okoli mene poziv za rast.
Danes vem, da se to imenuje zrelost. 

Ko sem se začel resnično imeti rad,
sem si prenehal krasti prosti čas,
in prenehal sem ustvarjati mogočne projekte za prihodnost.
Danes počnem samo to, kar ustvarja zadovoljstvo in radost,
tisto, kar ljubim in kar ustvarja smeh v mojem srcu,
na moj lasten način in v mojem osebnem ritmu.
Danes vem, da se to imenuje častitost.

Ko sem se resnično začel imeti rad,
sem se osvobodil vsega, kar ni bilo zdravo zame,
od jedi, ljudi, stvari, situacij
in od vsega, kar me je vedno ponovno povleklo nižje, proč od samega sebe.
Na začetku sem to imenoval "zdravi egoizem",
a danes vem, da je to ljubezen do samega sebe.

Ko sem se resnično začel imeti rad,
sem prenehal imeti vedno prav,
tako sem bil manj v zmoti.
Danes sem spoznal, da se to imenuje skesanost.

Ko sem se resnično začel imeti rad,
sem spoznal, da lahko od svojih misli zbolim in da sem lahko slaboumen.
Ko pa sem spet našel moči svojega srca,
je razum dobil pomembnega partnerja.
To vez danes imenujem modrost srca.

Ni potrebe, da se še naprej bojimo razprav,
konfliktov in problemov s samim seboj in drugimi,
ker tudi zvezde sem ter tja trčijo med seboj
in nastanejo novi svetovi.
Danes vem: to je življenje.     
 
Charlie Chaplin, sebi, za 70. rojstni dan. RIP

V tibetanskem budizmu najprej opica vodi um (sem), dokler se čisti um - rgpa toliko ne disciplinira, da začne voditi sam sebe. 

Vsak dan naj bi preverjali, kaj od tega smo se naučili in česa naj bi se še. To je že način avto regulativnega učenja. Verjetno je še močnejša molitev matere Tereze, ki sama najprej prinaša v svet vrednotne spremembe, ki jih želi. Ponižni ljudje se tudi veselijo svojega uspeha in uspeha drugih ljudi. Nimajo niti manjvrednostnih kompleksov niti potrebe po primerjanju z drugimi. Nimajo potrebe po hvali in priznanju, ker vedo, kdo so in da so vredni. Njihova sreča ni odvisna od mnenja drugih ljudi. Res je, da nisem bil nisem bil prav ponižen, ker sem se bal. Prava ponižnost je torej vir zaupanja, poguma in svobode. 
Verjetno smo v prvi družini trpeli drug z drugim. Svojim sorodnikom pogosto nisem bil v veselje. Menil sem, da mi kratijo moje veselje. Angeli neokorteksa (izraz Z. Pirtovška) naj bi poskrbeli za veselje.  Novi možgani naj bi regulirali stare, reptilske. Čedalje bolj moramo biti dosledni, da tudi izvedemo tisto, kar vemo, da je dobro. Če želimo izkoristiti samoupravne sposobnosti organizma, si moramo vzeti dovolj časa za rehabilitacijo bolečine. Več samonadzora pomeni več samoopazovanja in samo-pomoči.   

Makarovič (1995) vidi naslednjih pet sestavin avtonomije: 1. odprtost sistema, 2. odsotnost samozadostnostnih (avtarkičnih) odnosov, 3. asimilacija informacij za lastne potrebe ohranitve in razvoja, 4. selekcija nepotrebnih informacij in 5. integracija. Na njih sloni  samousmerjanje (avtoregulacija), ki je po Piagetu bistvo življenja, tako kot za Maturano-Varelo in Luhmanna avtopoetični sistemi. Odprt, avtonomen sistem usmerja svoje delovanje s sprejemanjem in oddajanjem informacij. Pri tem je treba razlikovati med interakcijami, ki so za določen odprt sistem koristne, ker se z njimi ohranja, vzdržuje, in interakcijami, ki  so moteče in celo škodljive in jih zato sistem skuša  selekcionirati in eliminirati. S samoregulacijo sistem odpravlja zunanje in notranje motnje ter se na ta način vzdržuje. 

Človek kot samousmerjevalni sistem sebe tudi organizira tako, da oblikuje lastni red. Individualni red ustvarjamo znotraj družbenega in znotraj ustanov. Npr. vrtec kot ustanova usmerja svoj lastni red po pravnih aktih, kot so statut in pravilniki. Ti predstavljajo formalne elementi usmerjanja. Govorimo o družbeni, šolski, družinski socialni klimi, ki napoveduje dogodke. Veselja do življenja ni brez pozitivne klime in samopodobe.    

Izhodišče zanjo je samokontrola s svobodno izbiro, kakor ju opredeljuje Glasser. Vsako telo ima že spontano sposobnost samouravnavanja. Je pa to tudi racionalno-tehnični postopek. Paradigmatski obrat v 20. stoletju izpostavi problem žrtve. Je holistična paradigma resnica novoveške mehanicistične paradigme človeka in naprav kot strojev? V mehanicistični paradigmi se svet spreminja zaradi mehanskih posegov subjekta, ki deluje na opazovani objekt od zunaj ne glede na njegove posebne značilnosti, v holistični pa so spremembe odvisne od posebnega pogleda in stališča opazovalca in opazovanca.  

Fone (2012) ve, da je najtežje je sprejeti dejstvo, da metoda EFT deluje tudi, kadar vanjo ne verjamemo. Dajmo čustvom prosto pot, povrnimo si ravnotežje in negativne misli spremeni mo v pozitivna dejanja. Tehnika doseganja čustvene svobode je ena izmed vodilnih energijskih tehnik. Z njo lahko učinkovito ublažimo najrazličnejše telesne in čustvene težave, kot so strahovi in fobije, trema, škodljive navade, bolečine v hrbtu in nespečnost. Fone  predstavlja teorije in praktične tehnike EFT. Fone pojasnjuje, kako jo lahko uporabljamo  hitro, varno in blago pri sebi in pri drugih ter si s tem ponovno jo uravnovesimo energijo, začnemo drugače razmišljati in podpremo pozitivne spremembe v telesnem in čustvenem zdravju. Odkrijmo, kako ljubimo sami sebe, se uspešno bojujemo s strahovi, fobijami in tesnobo, premagajmo jezo in se osvobodimo čustev, ki spremljajo stres, travmo in zlorabo. Nadzorujmo poželenja, zasvojenosti in škodljive navade, zdravimo telo. Podaja skrivnosti uspešnega spanja. Osvoboditev od prisilnih misli in čustev je gotovo pot k veselju. Na to nas navaja še več drugih tehnik npr. metoda Tesla metamorfoze.   

Vprašanje resnice je kompleksno epistemološko vprašanje, ki je odvisno od stališča spoznavalca, ki se po njej sprašuje. Stroj bi pomenil, da jo nekaj ali nekdo enoznačno izstavi. V Zgodbi Štraudoharjeve pa gre za pravičnost. Za primerjavo med Shakespearom in Raolom. 
Marsikdo je verjel, da je dobro resnica zlega in  pravičnost poravnava za krivice. 

Da bi bili čim pogosteje pristno veseli, upoštevajmo »deset zapovedi veselja«.
1. Ko se zbudimo, najprej v molitvi pozdravimo Jezusa. Izberimo ustrezno, da se bomo z veseljem nanjo spomnil jutro.
2. Recimo »Ne!« lenobi. Zjutraj najprej naredimo tisto, kar ti je najmanj všeč oz. najpomembnejše.  
3. Veselimo se majhnih stvari, drobnih poznosti, čudežev. To so božja darila.
4. kako obveznost spremenimo v slavljenje? Dyer - blagoslavljamo ovire. Delajmo za božjo slavo, da bo laže. Vsakič, ko ti je nekaj neprijetno narediti, pomisli, da to delaš za Jezusa.
5. Pomagajmo drugim. Prijateljstvo z Bogom tako krepimo!
6. Naredimo nekaj najboljšega za najbližje. 
7. Veselimo se, da nas Bog ljubi, ker je vedno z nami. Ali ni to samo po sebi dober razlog za veselje? Če vseeno ne najdemo miru v srcu, ti lahko pomaga zakrament spovedi.
8. Ne obupavajmo, saj je smiselno upanje proti upanju! Včasih se zdi, da smo pred nemogočimi izzivi. Kaj vse smo v življenju že naredili. Vedno lahko prosimo Boga za pomoč.
9. Odpuščajmo! Čudovit zgled odpuščanja nam je dal že Jezus. V  molitvi prosimo za milost, da bi zmogli odpustiti.
10. Ljubimo in iščimo ljubezen! Tu so po mojih izkušnjah potrebne izbrane besede in dejanja. Bog nas vodi in blagoslavlja. Vse to naj nam postane ustvarjalna vizualizacija.  

Obstaja tudi deset odločitev za veselje po Janezu XXIII. Po njih vsak dan napravimo načrt delovanja in ga sproti prilagajamo. Sklenimo, da se ne bomo ničesar bali. Po njih zvečer lahko opravimo tudi eksamen.  

Demokritovo delo O veselju (Peri euthymies), posvečeno temu, čemur pravimo euthymia, se pravi dobremu razpoloženju duše, ki je enako veselju. Veselje dosežemo tako, da atome, ki sestavljajo dušo, zaščitimo pred nasilnimi motnjami. Tako prvič izrazi misel (ki jo je pozneje razvil Epikur), da si morajo ljudje prizadevati za srečo, ki izvira iz umirjenosti uma, ta pa temelji na vednosti o snovni podlagi življenja. krščansko gledano nam Jezus da svoj mir. 

Merleau-Ponty (2000) eksistencialno fenomenološko vpelje nov koncept vizualne percepcije. Ta poudarja pomen predrefleksivnega izkustva, zato percepcijo šteje kot telesni in ne kot duševni fenomen. Gre mu za živo, dejavno in spoznavajoče telo.  

Rutar (2016) razmišlja o pogojih samoregulativnega učenja. moralna pravila in etične maksime. Ko se človek uči nadzorovati samega sebe, mora slediti posameznim moralnim in etičnim pravilom, ki so vezani na razmišljanje, kaj je prav in kaj ni, kaj je dobro in kaj zlo, kaj je res in kaj ni. Brez vsega tega samonadzorovanje sploh ni mogoče. Učenje  pomeni tudi spreminjanje samih moralnih pravil, ki so človeku v pomoč pri nadzorovanju nadzora nad samim seboj. Očitno je, da je vsako resno učenje zavezano najvišjim ali ultimativnim etičnim načelom ali Kantovim maksimam.

Kot pravi Peirce: nadzorovanje samega nadzorovanja poteka tudi zaradi estetskih idealov. Ali če rečemo zelo preprosto: učenje, za katerega so zmožni človekovi možgani, je bistveno povezano z zmožnostjo za samonadzorovanje, ki se ne konča že kar za prvim vogalom, čeprav pogosto se, ker se nam ne ljubi nadaljevati. Kognitivni nadzor nad razmišljanjem pomeni razmišljanje o razmišljanju, nadaljuje razmišljanje Peirce. Svoje misli zato lahko nadzorujemo, lahko nadzorujemo samo nadzorovanje ter lahko logično kritiziramo misli in razmišljanje. 

Vidimo torej, da nas možgansko delovanje vodi zelo daleč. Evolucija preoblikuje možgane tako, da so zmožni vse bolj detajlnih argumentacijskih postopkov, ki jim ustrezajo enake strukture (detailed argument structures), kot jih imenuje profesor semiotike Frederik Stjernfelt v prispevku z naslovom The Evolution of Semiotic Self-Control (2012). To je pomembno za šolanje učencev in za to, kar se še sicer dogaja v šolah. 

Učenje je treniranje reševanja zastavljenih nalog. Pomeni nadzorovanje lastnega nadzorovanja miselnih procesov, ki že vključuje rabo imaginacije oz. domišljije (Peirce). To pomeni prepoznavanje in razumevanje pravil, ki uravnavajo meta-nadzorovanje, izboljševanje samih pravil skladno z višjimi etičnimi standardi. Gre za meta-kognitivno nadzorovanje nadzoro vanja samega nadzorovanja, ter uveljavljanje pravil, ki so vezana na estetske standarde. Vsak korak je lahko pogoj vsakega naslednjega koraka. Zveni zapleteno, vendar naši možgani vse to delajo z veseljem in z lahkoto. Šolanje naj bi način takšnega spodbujanja.  

Peirce meni, da vsaka logična evolucija misli ni le stvar psihologije posameznika, temveč je nujnost same logike, kar pomeni, da je in mora biti evolucija misli vselej dialoška. Učitelj naj bi bil nosilec sokratskega dialoga. Cilj učenja je namreč evolucijski: pospešiti, okrepiti, povečati, razširiti kognitivne zmožnosti. V tem vidi D. Rutar, ki je tudi avtor filmske vzgoje , kreativno ljubezen.

Notranji mir in toleranca sta pogoja uspeha. Pušenjakova (2018) zaradi napredka nevrozna nosti ve, da se naši možgani lahko naučijo vsega. L. 1961 je eksperimentalni psiholog Noel Miller s poskusi dokazal vpliv naše volje na fiziološke procese. Tudi avtonomni živčni sistem je odvisen od naših vplivov. Naša odpornost je odvisna od notranjega nadzora oz. samoregula cije. Ne gre le za vzhodne menihe, ampak za vsakega izmed nas. S pozitivnimi mislimi, čustvi vplivamo na dihanje, srčni utrip, temperaturo telesa, potenje,... Žal se tudi na negativne psihič ne procese telo odziva. Zato je tudi tako pomembna ohranitev notranjega miru. Vera, molitve, odpuščanje, itd. krščanske metode ugodno vplivajo na nas. Plake na možganih in druge mikropoškodbe nastajajo  zaradi stresov. To je podobno metodi AT.  Gre za medseboj no prepletenost telesa in duha. To imenuje tehnike in terapije biofeedbacka. Zato razprave o upočasnitvi staranja niso ' trte izvite'. Iz te osnove izhaja tudi Glasserjeva samokontrolna teorija, ki jo zastopajo nekatere naše OŠ.  

Vse naše vedenje je sestavljeno iz štirih komponent: 1. iz naših delovanj, 2. misli, 3. čustev in 
4. fiziologije. 

Z glagoli npr. depresirati in glagolniki npr. depresiranje označuje naše aktivne izbire.  rabimo za eno komponento, druge pa za druge ravni. Glasser (2005) piše poljubno kot da ne gre za strokovna vprašanja.  Avtor rad svetuje ljudem v stiskah. Njegova spoznanja so opisana v več kot 20ih knjigah. Uporabljajo jih svetovalci in psihoterapevti na področju psihiatrije in klinične psihologije, učitelji, vzgojitelji, socialni delavci, zdravniki, medicinske sestre, ravnatelji, managerji, duhovniki in drugi na zelo različnih področjih dela in delovanja. 

Knjigi Teorija nadzora –in Teorija izbire – Nova psihologija osebne svobode predstavljata temelj vsega, kar učijo sodelavci mednarodnega Inštituta William Glasser po svetu. Teorija načrtovanega vedenja je tudi v tem sklopu izbir. Teorija nadzora oz. Teorija izbire trdi, da: 1. Vse naše delovanje se pokaže v vedenju, 2. je skoraj vsako vedenje izbrano. Teorija izbire in njenih Sedem navad skrbi nadomešča psihologijo zunanjega nadzora, ki jo Glasser opredelju je s sedmimi navadami pogube.

Zunanji nadzor, ki je uveljavljena psihologija večine ljudi tega sveta, je poguben za odnose. Ko ga uporabimo, uničimo zmožnost enega ali obeh za zagotovitev zadovoljstva v odnosu in povzročimo izgubo stika med nama. Stanje nepovezanosti je temelj praktično vseh človekovih problemov, kot so duševne bolezni, psihosomatske bolezni, odvisnosti, nasilje, kriminal, zlora be bližnjih, učne težave, če omenimo le nekatere. To je Max Weber poznal kot 'vsiljevanje svoje volje drugemu'. V psihologiji poznamo kompulzivno represivno vedenje, čustveno izsiljevanje,  itd. Veselje do življenja dosegamo obratno na povezovalen način.  

Simbol, ki označuje vse v tem vesolju, lahko predstavlja vsako religijo, vsako osebo, vsako bitje je v  hinduizmu, budizmu, tibetanski tradiciji mandala - sveti krog. Za adepta predstavlja nalogo, da pobarva njegove označene dele. Zakaj ta simbol navdušuje ljudi in kakšne moči ima, smo izvedli, ko smo si ogledali mandale in jih začeli tudi barvati.

Sensa poroča o njej kot o likih, simbolih, figurah ali znakih razporejeni simetrično ali komple mentarno. Če niste, je dovolj, da si predstavljate simbol jin-jang ali sliko, ki jo vidite v kalejdoskopu, ker je prvi preprosta in drugi kompleksnejša oblika mandale.

Mandala pušča sledi povsod v naravnih pojavih kot so cvetje, školjke, morska zvezda, snežinke, planeti. Prerez plodov sadja in drevesa so najočitnejši primeri mandale. Vsak najmanjši delec snovi ima svoje središče in mandala označuje vesolje, od neskončno majhnega do neskončno velikega, od atoma do galaksije.

Človek je mandala, ker se rodi iz mandale in prvič vidi svet skozi mandalo. Jajčna celica ima obliko mandale, tako kot maternica, v kateri se razvija plod. Ko se rodimo, spoznavamo svet, opazujoč ga skozi oči, še en primer mandale, tako kot so to prsi, iz katerih sesamo mleko. Celo telo je mandala. V Indiji, Nepalu in Tibetu ima mandala obreden, meditativen namen.
V knjigi Mandala – Mavrične steze Vande Omejc in Gabrijele Železnik lahko beremo: “Budis ti radi rečejo: Glej vsa bitja kot Bude, poslušaj vse glasove kot mantre, spoznaj vso resničnost kot mandalo.”

A mandala ne pripada le Vzhodu ali Zahodu, temveč vsakem času in vsem tradicijam; mandale v obliki rozete, labirintskega vrta ali grba so osnova številnih kultur in religij. Gotske rozete v starih cerkvah so še posebno navdušujoče, ker so v njih luč, barve in oblika edinstveno povezane in usklajene. Skladnost in uravnovešena oblika, moč, ki se prebija iz središča mandale, navdušuje vsakega opazovalca in ga spodbuja, naj poišče lastno središče.

Luye Tanet Laurence (2014) je kot psihoterapevtka opredelila značaj in funkcije mandal. 
“Mandala je že od nekdaj služila kot osnovni simbol pri osredotočanju, meditaciji, osebnostno zrelostnem procesu, zaščiti in zdravljenju. Vanda Omejc in Gabrijela Železnik menita, da so načini meditacijskega poglabljanja v mandale raznovrstni, pojavljajo se tudi v različnih religijah, kulturah, filozofskih in umetnostnih kontekstih. Ustvarjeno mandalo oz. krog predstavlja tudi zbor vaških starešin, zbranih okoli lipe ali ognja. Učiteljica risanja mandal Irena Jarc pa nas spomni na to, da čipka predstavlja eno izmed tradicionalnih slovenskih mandal, ki se začne v središču in iz katere zraste čudovita skladna stvaritev.

Mandale lahko rišemo, barvamo, zlagamo. Medtem ko jih opazujete, lahko meditirate.  Nedoumljivo je ustvarjanje mandale iz peska. Budistični menihi se na takšno mandalo pripravljajo dolgo časa – najprej z meditacijo in vizualizacijo, nato pa porabijo cele dneve in tedne, da s paličicami, tulci in tipali iz zrnc peska natančno zgradijo kompleksno sliko. Kot simbol spremenljivosti življenja pisane peščene mandale nato z zamahom roke pometejo z mize, njen prah pa nato vržejo v pozanos, reko ali na zemljo. Verjamejo, da pesek, ki se blagoslovi med izdelavo mandale, prinaša veliko dobrega zemlji in rekam v stiku z njimi.

Jung je mandalo opisal kot psiho-kozmogram oz. risbo našega duševnega vesolja, urejeno razporejenost misli. Mandale se uporabljajo za utrjevanje notranjega bitja ali za spodbujanje poglobljene meditacije, saj nas njihovo opazovanje navdaja z vedrino, občutkom, da je življenje spet dobilo smisel in red. Vedrina je mirno stanje časa ali vremena. Pomeni spokoj nost, ki  se nanaša na mir ali odsotnost težav oz. vznemirjenosti posameznika ali skupine.

Učinkovitost mandale je dvojna: ohranja duševni red ali ga obnavlja, če je izginil. Jung jih je uporabljal v psihoterapevtski praksi. Tudi  njemu so pomagale preiti krizo, ki jo je imel po prekinitvi sodelovanja s Sigmundom Freudom. Mandalo je definiral tudi kot prikaz nezavednega jaza in jo uporabljal za odkrivanje čustvenih motenj ter za ponovno vzpostavlja nje celovitosti osebnosti. Lorius (2008) nam predstavlja besedila meditacij na 52 barvnih mandalah na temah kot so: ljubezen, odpuščanje, bogastvo, samo-ocenjevanje, duša, ki se rodi v harmoniji, veselje, ...  

Kot (ob)čutimo, tako ustvarjamo. Kaj je prej: pozornost- zaznava, volja, predstava, razum? V vsakem primeru dobimo odgovor. Kot mislimo, da je dobro, tako ustvarjamo in to privlačimo. Občutki oz. intuicija, ki so naš Sistem vodenja, vam povedo, kaj prihaja.

Dogodki prihajajo v naše življenje kot odgovor na  našo vibracijo. Vibracijo oddajamo po živosti in strasti duše. Naše dobro/slabo počutje pove, kakšne misli mislimo. Plavamo skozi misli, v katerih se počutimo tako dobro kot v topli vodi. Vibraciji veselja sledi občutje veselja in obratno. Odločimo se, da bomo pri vseh odnosih/dogodkih, ki jim namenjamo pozornost, iskali le dobre stvari. Vsemogočni Bog je naravnan k ustvarjanju in realiziranju želja. Rojeni smo zato, da se v nas porajajo. Želeti si je dobra stvar, vendar je treba želje zaradi skušnjav selekcionirati.  

Za uspeh pri sproščanju je pomembno, da postanemo ‘homo ludens’ – človek, ki se igra in uživa v tem početju. Doseganje sprostitve je proces, ki zahteva določen čas. Sprostitev dosežemo z vajo in razvijanjem določenih občutkov na telesni in duševni ravni. Recite naključnemu posamezniku, ki ne pozna sprostilnih tehnik, naj se sprosti, in zelo verjetno ga boste spravili v stres, saj ne bo vedel, kaj mora čutiti, in kako naj to naredi.

Razlikujemo med pasivno in aktivno sprostitvijo. Za pasivno je značilno mirovanje v nekem položaju (najpogosteje sede ali leže) in osredotočanje na določene notranje procese (vizualiza cija, izgovarjanje določenih besed, osredotočanje na določene dele telesa in dihanje). Sem spadajo tehnike, kot so: zen/budistične meditacije in vse meditacije, ki se izvajajo v mirova nju, avtogeni trening, nekatere zvrsti joge itd. Ta način nas nauči začutiti učinke sprostitve v mirovanju in nas popelje v stanja globoke sprostitve, ki krepijo naš imunski sistem in ohranja naše samozdravilne sposobnosti.

Aktivno sproščanje je umirjeno gibanje celotnega telesa ali določenih delov telesa. Kretnje so praviloma počasne in ponavljajoče. Pozornost je osredotočena na telo ali določene dele telesa z namenom, da zaznamo napetosti v gibanju in jih odpravimo. Uporabljamo tehnike, kot so: tai chi, qi gong, nekatere zvrsti plesa, Feldenkrais metoda in Aleksandrova tehnika. Dodamo še hojo v naravi in vse vrste gibalnih veščin, ki jih izvajamo počasi in z zavedanjem. Zaveda nje skozi gibanje nas uči odpraviti ‘zavore’, napetosti v telesu, med tem, ko se premikamo ali opravljamo neko opravilo v določenem položaju. Potopimo se v naravno energijo transformacije, ki je značilna za vse letne cikle. 

Holiday (2017) ve, da se vsak dan nahajamo v določeni fazi poti vzpenjanja, vrha ali poti navzdol na dno. Pravzaprav nas skuša z integrativno ljubeznijo obvarovati pred uničevalnim sovraštvom. Sebe najbolj obvarujemo, če ljubimo tiste, ki so nas prizadeli. Ve, da sta skrom nost in ponižnost lepi čednosti in navaja zglede tistih, ki so jih uresničevali. Med njima sta dva vojskovodja ameriški Marshall in bizantinski Belizarij. 
    
Pri Maslowu si potrebe od najnižje do najvišje sledijo v naslednjem vrstnem redu:
1. fiziološke potrebe (potrebe po hrani, vodi, kisiku, počitku, spolnosti, gibanju itd.)
2. potrebe po varnosti (potreba po psihični, socialni varnosti itd.)
potrebe po pripadanju in ljubezni (izražanje naklonjenosti, sprjemanje in izražanje ljubezni, zaupanje v druge itd.)
3. potrebe po ugledu, spoštovanju (da bi bili od drugih deležni pozornosti, spoštovanja, pomembnosti, slave itd.)
4. kognitivne potrebe (potrebe po znanju, razumevanju,raziskovanju, radovednosti itd.)
5. estetske potrebe (potrebe po lepoti, simetriji, umetnosti)
6. samoaktualizacija (potrebe po uresničitvi potencialov - človek naj bi postal to, kar lahko postane). Naša teza je, da igre sledijo potrebam samoaktualizacije. Seveda pa se povezujejo z vsemi drugimi plastmi osebnosti, ker je človek celota. 

Potrebe na nižji ravni morajo biti praviloma zadovoljene, preden začutimo potrebe na nasled nji, višji stopnji. To pomeni, da dokler ne zadovoljimo fiziološke potrebe, ne čutimo nobenih drugih potreb. Šele ko fiziološko potrebo zadovoljimo, postane potreba na višji ravni pomemb na (tj. potreba po varnosti). Ko so večinoma zadovoljene tudi te potrebe, se pojavijo potrebe na naslednji, višji stopnji v piramidi. Huizinga trdi obratno: najprej so obredne igre. Očitno Maslow izhaja iz homo fabra, Huizinga pa iz homo ludensa. Samorealiziran človek ima vrhunske izkušnje (peak experiences). Je dobrosrčen, resnicoljuben, pravičen, ljubeč, mirolju ben, izpolnjen, etičen. Nima deficitarnih D, ampak bogate B vrednote. Je podjeten, a ni  adrenalinski. Najbrž ni treba posebej poudarjati, da je avtonomen, ne pa avzanosrat. To je blizu antičnih vrlin. Huizinga je anticipiral Finkov pojem svetovne igre, ko pravi, da se sodba sveta ravna po sodbi boga (str. 78).   

Interesi moških in žensk niso enaki. Vprašanje pa je zakaj so iz kulturnega javnega prostora večinoma odsotni. V Priporočilih za državne in lokalne organe v Sloveniji (Gregorčič, 2018) tako strnjujemo glavne ugotovitve projekta, s katerimi želimo spodbujati implemen tacijo strategij in politik, nanašajočih se na vseživljenjsko učenje, dolgoživo družbo in starajoče se prebivalstvo v lokalnih okoljih (s poudarkom na kakovosti življenja starejših moških). 

Še živeči taoist Chia (2018) zastopa tehniko notranjega smehljaja za vsak notranji organ telesa pose bej. Poznamo tudi tehniko 5 kitajskih smehljajev s ha, ha, he, he, hi, hi, ho, ho, hu, hu ki nam polepšajo dan. Dotaknimo se popka in čakajmo, da nas preplavi energija po celem telesu. Tao je pot poti, opazovanje narave in sebe. Gre za revitalizacijo telesa skozi ljubljenje kot spolno vzburjenje. 

Chia (2018): Spolne energije kot ognja (ali olja v svetilki pri Mateju) ne bi smeli izgubljati. Z usmerjanjem spolne energije do možganov, ki se sicer krčijo in nazaj do križnice (dvojno gibanje!) dosežemo zdravljenje, radost, pomlajevanje na celični ravni… Moški izgubljamo spolno energijo z ejakulacijo. Negativna čustva in distresi nam jemljejo energijo. Gre tudi za obnovo DNK. Že taoisti vedo, da je dolgo sedenje škodljivo. Neprekrvavljeno telo se ohladi in zboli. Nenehno je treba svoje organe krepiti. Naučiti se je treba, kako iz tega rezervoarja dobiti ljubezen, srečo, užitek. Treba je tudi dihati v svoje srce, da se izognemo rutini. Moški naj bi v ženski zavrel vodo. Chia je napisal knjigi Nazaj k telesu in Čustvena modrost. Vsak nasmeh drugemu sproži nasmeh nazaj. Podobno nas to, kar smo blagoslovili blagoslavlja.      

Vranich (2018) nam predloži 14-dnevni program za izboljšanje miselnega in telesnega zdravja. Posledice modernega življenja, so povišan krvni tlak, spolna disfunkcija, prebavne težave in porušen imunski sistem. Vse to lahko odpravimo z zavestnim nadziranjem svojega diha. Poleg tega lahko pravilno dihanje poveča nivo energije, pospeši celjenje ran, izboljša kognitivne sposobnosti in ohranja miselno ravnovesje. Vranich nam pokaže, kako lahko preprečite stres in bolezen ter izboljšate splošno kakovost življenja s preprosto vadbo dihanja, ki vam ne bo vzela več kot 10 minut na dan.  Dihanje  združuje anatomijo, šport, psihologijo in čuječnost ter ponuja bralcu orodje, s katerim se lahko sam pozdravi od znotraj navzven, dih za dihom. Vsebuje vaje, ki jim je lahko slediti in bistveno izboljšajo nivo energije in miselno jasnost, vas pa naredijo bolj mirnega in srečnega.

Predstavljene dihalne vaje (in tudi njene delavnice po vsem svetu) dajo človeku več energije kot energijske pijače in ga uspavajo hitreje kot uspavalne tablete. K starodavni zdravilni tehniki dihanja je pristopila na sodoben in praktičen način. Najprej s preprostimi testi preverite svoje začetno stanje in potem se, ne glede na to ali si želite boljšega spanja, preobrazbe telesa ali več vzdržljivosti, korak za korakom naučite zavestnega učinkovitega dihanja. Tako rešujemo marsikatero telesno težavo. Na koncu se lahko tudi testiramo. 

Dalaj Lama in Cutler (2011) vpeljujeta modrost in vedrino v vsakdanje življenje. Govorita o tem, kako perspektive našega mišljenja vplivajo na zaznavanje. Ker je cilj življenja (dharma) sreča, ki je bolj odvisna od notranjega duha kot zunanjih pogojev, okoliščin ali dogodkov. Sreča se lahko doseže s sistematičnim usposabljanjem naših src in misli, s preoblikovanjem naših odnosov in naših vidikov. Kontekstualne vrline vedrine so še spoštovanje, sočutje, empatija. Seveda ne moremo živeti samo v srečnih okoliščinah. Več metod nas privede do mirnega stanja duha: joga, zen, EFT, tapkanje,… Tako lahko upamo, da bomo našli srečo in smisel svojega življenja, če se zdi, da je sodobni svet tako nesrečen. Njegova svetost dalajlama je vse življenje neizmerno trpel, toda kljub temu je nasmejan in miren. Kako mu to uspe? Dalajlama in Cutler skupaj raziskujeta korenine številnih težav, s katerimi se srečuje svet, in nam pokažeta, kako se lahko spopademo z njimi tako, da preženemo trpljenje in najdemo srečo. Z zgodbami, meditacijami in poglobljenimi pogovori dalajlama bralce uči identificirati kulturne vplive in načine razmišljanja, ki pripeljejo k osebni sreči, pri čemer osmisli tegobe. S poudarjanjem praktičnega udejanjanja dalajlamovih zamisli v vsakdanjem življenju in prenosom njegovih stališč v kontekst zahodne znanosti in psihologije poskušata najti pravi pristop k iskanju sreče, ki bi združeval najboljše na vzhodu in zahodu.

Paele je nekoč pisal o moči pozitivnega mišljenja. Larson se fokusira na vse naše notranje moči. Vsakdo je že kaj slišal o moči pozitivnega mišljenja, a redko katerakoli knjiga na tak praktično uporaben način kot učbenik in vadnica v enem bralca uči, kako prečistiti ter izboljšati svoje misli in jih uporabiti kot temelj za doseganje uspehov v svojem življenju. S poglavji, kot so "Kako človek postane tisto, kar misli," "Veščina spreminjanja na boljše," in "Izgradnja veličastnega uma" Larson nas pouči, da so misli transformacijska sila, da bi "kot posamezniki" postali "plemenitejši, bogatejši in boljši". 

Larsen (2018) s starimi duhovnimi modróstmi pojasnjuje vpliv našega nezavednega in zavednega uma ter njihove notranjosti na vse, kar počnejo. Predstavlja preproste, praktične in učinkovite metode, s pomočjo katerih lahko vsakdo svojo miselno naravnanost spremeni v močno orodje za izboljšanje svojega vsakdanjega življenja, v sebi odkrije in razvije svojo nadarjenost in talente ter zaživi polno življenje, kakršnega želi. Spodbuja nas naj razvijemo svoje zmožnosti in talente. 

Garnett (2005) pojasnjuje, kako uporabljati Gardnerjeve inteligenci pri veselju do učenja. Prav tako se prilagajajo metode Jungovim tipom in 5 zaznavnim potem.  Saleclova je objavila članek Čustva in družbena omrežja (Delo, SP, 3. 11), ki nas spominja na ameriški lov na čarovnice. Te čarovnice niso več komunisti, ampak teroristi, begunci iz Latinske Amerike, Republikanci, kritično oz. drugače misleči novinarji, skratka vsi, ki jih je Trump zapletel v vojno. Da so čustva manipulativno sredstvo že dolgo vemo. Družba strahu je družba čustvenega izsiljevanja od partnerskih odnosov na mikro-ravni do makropolitičnih in gospodarskih razmerij. Demokracija je zaradi 'idejnosti' ofenzivne desnice vedno bolj sredstvo parcialnih izsiljevanj. Namesto Kantove avtonomne se uveljavlja vsiljena volja birokratskega in afektivnega formata (Max Weber).  

Saleclova je že v poučnem članku o grandomaniji (Delo, SP, 22. 9. 2018), ki je sinonim za megalomanijo, ugotovila, da le-ta poraja prej ko slej nasilne učinke. Kot večvrednostna kompenzacija kompleksa manjvrednosti je to nekakšna bipolarna motnja v medsebojni in družbeni neenakosti. Današnja realna politika 'korenčka in palice' seveda ni politika možne humanosti v smislu nasvetov za modre vladarje, kot so jih zagovarjali Konfucij, Platon, Ciceron,… Predpostavka zanjo so razumno obvladana čustva z etično prakso vrlin. Danes pa se soočamo se z grobimi oblikami makiavelizma po heglovski zvijačnosti uma in aproksima tivni hobbesijanski vojni vseh proti vsem. Za Machiavellija »so ljudje po naravi nehvaležni, nezvesti, lakomni in radi bežijo pred nevarnostmi. Ko jim gre dobro, so vladarju zvesti. Ko pa se vladar znajde v težavah, mu obrnejo hrbet. Zato se mora vladar zavedati, da je zanj bolje, če se ga ljudje bojijo, kot da ga imajo radi.« (orig. Il Principe 1532, slov. prevod 2017). Iz tega citata lahko sklepamo, zakaj so obljube bodočega politika ključne za njegovo izvolitev in zakaj npr. Trump dokazuje, da je prvi in najboljši v svetu z grožnjami in sankcijami. Značilno za takšne megalomane je tudi (lakanovska?) želja, da se njihov mandat ne bi nikoli končal, da bi bilo njihovo orožje nepremagljivo kot v vojni zvezd, da sonce njihovega lažnega blišča kot za časa  Karla V. (vključno z Rimskim, Rimsko-nemškim ali Hitlerjevim predvidenim tisočlet nim carstvom - Reichom) ne bi nikoli zašlo.              

Revolucionarji niso znali odpraviti izkoriščanja in tudi niso upoštevali Machiavellijeve ugoto vitve, da je (delovno) ljudstvo skromno in je zadovoljno že, če ga oblast ne zatira pretirano. V bivši Sovjetski zvezi je bilo lakote in ovajanja drug drugega na pretek. Države niso odpravili, ampak so jo še okrepili v stilu Leviathana. Morda nekateri še čutijo nostalgijo za Stalinovimi časi, ker po Machiavelliju ljudje bistveno bolj cenijo dobra dela tistega vladar ja, od katerega so pričakovali samo najslabše. Obratno pa najhitreje razočarajo največja pričakovanja. Znano je, da je kapitalizem v stalni krizi. Zato ekonomisti že danes napoveduje jo bodočo krizo. Po Machiavelliju mora uspešen vladar svoje ljudstvo nenehno pripravljati na krizo. Zanimivo je tudi Machiavellijevo stališče, po katerem naj se nihče ne sprašuje, kaj je vladar med svojo vladavino v resnici dosegel in katere obljube uresničil. Za razliko od rimskih modrecev, ki so zagovarjali spoštovanje velikih prednikov (lat. mos maiorum) mislijo nekateri današnji poli tiki, da so njihovi predhodniki nepomembni. Nekateri  megalomansko mislijo, da pred njimi zgodovine ni bilo ali pa podobno kot Fukuyama, da smo že na koncu  in nam je vse dovolje no. Uporaba pametne tehnologije je brez obvladanih čustev zaskrbljujoče, ker ne obvaruje pred zlorabami.
»Dobro je biti dober,« se strinja Machiavelli: »A le takrat, ko so vsi dobri. Ker pa so ljudje slabi, tudi vladar ne more biti dober, če hoče obdržati oblast.« Ker je glavno orodje vladarja politika, kjer je morala podrejena interesom, Machiavelli prostodušno ugotovi, da so za vladarja dobra vsa tista sredstva, s katerimi uresničuje svoje interese. Kazen za nespretnega vladarja pa spet ni moralna, ampak praktična: izguba oblasti in države. Škoda je, da Machiavelli ni priznaval etične iniciative misijonarjem. Vsak človek je potencialni voditelj, božji poslanec, zgled prijatelja. Slabo je, če se tega izogiba.  

Machiavelli še pravi: »Ljudje imajo naravno potrebo po menjavi obstoječega vladarja, saj verjamejo, da bo prihodnji vladar boljši. Vendar se motijo, saj novi vladar ne more biti boljši, ker se mora najprej zameriti vsem tistim, ki jim odvzame oblast, privilegije ali celo življenje, nato pa izgublja tudi podporo tistih, ki so ga pripeljali na oblast, ker ne more izpolniti njihovih pričakovanj.« Zato mora pameten vladar prevzemati oblast hitro in učinkovito. Za nekatere je cilj onesposobiti najmočnejše nasprotnike, znebiti se nekdanjih prijateljev in ustvariti novo garnituro sodelavcev, ki bodo od njega odvisni in se ga bodo bali.

Ljubezen je zanj minljiva. Če jo žene osebna korist, je strah pred neuspehom trajen. Vladar mora zato znati ohranjati ta strah in svojo oblast zasnovati tako, da bodo ljudje vedno čutili potrebo po varnem zavetju države – in njega, ki državo pooseblja. Machiavelli vladarja opozori le pred nevarnostjo osovraženosti, saj ta pri ljudeh vzbuja željo po uporu. Uporniki pa so lahko uspešni le, če pridobijo podporo ljudstva, ki mu obljubijo odstranitev osovraženega vladarja.

Zastraševanja  se še danes poslužujejo diktatorji, tako da sistem zbirokratizirajo. Neprijetne naloge opravljajo neosebna birokratska telesa, od katerih se lahko po potrebi distancira. Vladar naj nagrajuje uspehe državljanov. Vsako leto mora prirejati redne svečanosti in proslave ter nagovarjati svoje ljudstvo, se prikazovati ob vseh pozitivnih dogodkih in se znati izogibati stvarem, ki njegove vladavine ne prikazujejo v najlepši luči. To so počeli že rimski vladarji.  

Že antična mitologija pogosto izpričuje manipulirana čustva: Ahilova jeza, Klitajmestrino ljubosumje na moža Agamemnona, Orestovo maščevanje, Penelopino tkanje in paranje zaradi odganjanja snubcev,… Sloterdijkov Srd in čas (2009) in Hesselov poziv 'Dvignite se' oz. pravilneje 'Razjezite se' (2014), kličeta k jeznemu uporu zoper družbene razmere. Okvir današnjih neobvladanih čustev je poplitvenje oz. trivializacija (politične) kulture s sovražnim govorom. William Davies se v omenjeni knjigi Nervous States, ki se nanaša na razdvojene ZDA, nehote navezuje na konec razsvetljenskega mita, ki sta ga diagnosticirala že Adorno in Horkheimer v Dialektiki razsvetljenstva (orig. Dialectic of Enlightenment, 1944).

Veselje ljubezni je naš apriorni aposteriori. Pridobimo zaupanje v dober iztek zgodbe. To je slavljenje podpore, je dajanje iz bogastva izpolnjenega srca. Pomembno je, da se znamo vračati na pravo pot. S tem uveljavljamo samokorekcijsko mišljenje. Ovire so obvozi v pravo smer.  

Didonova (2018) po žalovanjih po življenjskih padcih in izgubah išče vstajenjsko pot. Ni vesele strani brez žalostne predhodnice in ne svetlobe brez teme. Njene čudodelne misli so inačica Hayeve, Bernsteinove, Holdenove, Gawainove, Petersona, Tal ben Šaharja, itd.     

Gawainova (1996, 2012) nas uči, kako naj uporabimo domišljijo, da uresničimo svoje najgloblje želje. Ustvarjalna vizualizacija je priročnik, ki ga v tujini uspešno uporabljajo tudi na področ ju zdravstva, šolstva, gospodarstva, športa in umetnosti.

Shakti Gawain (1996) razloži osnove ustvarjalne vizualizacija, kako deluje in kako jo lahko uporabi mo. Potem se loti tudi globljih tem, kot so stik z višjim jazom, srečanje z vodnikom, določanje ciljev, ustvarjalna zavest. Ustvarjalna vizualizacija je umetnost uporabe mentalnih podob (mentalnih zemljevidov) in afirmacij, ki sproščajo pozitivne spremembe. Učinkovita je na vseh ravneh človekove osebnosti kot so: telesno, čustveno, miselno, socialno in duhovno. Večina avtorjev predpostavlja, da že imamo razpoložljivo energijo, ki jo le še usmerjamo v smer dobrega, okrepimo samozavest, izboljšamo splošno zdravje in izkusimo globoko sprostitev. Odvrača nas od škodljivih, razdiralno sebičnih namenov, ker se vrača vse, kar poskušamo storiti drugemu. Samo 'pozitivno mišljenje' ne zadostuje za pozitivne spremembe.

Obstaja zanos življenja, ki teče k nam in to je zanos jasnosti, zanos dobrega počutja in zanos izobilja. In vsak trenutek ga lahko dopuščate ali ne. Zanos je tako obilen, kot nam naše misli dovolijo, da je. Kjer koli že ste, je čisto v redu ... Od tu, kjer smo, lahko pridemo do tja, kjer bi želeli biti. Prenehajmo ocenjevati, kje smo v primerjavi z drugimi. Edini pomemben dejavnik je naš odnos do tega, kamor bi radi prišli.

Če nas je potegnilo v kakšno neprijetno dogajanje, ki ni v skladu z našo željo, se spomnimo, da se to ne bi moglo zgoditi, če ne bi oddajali vibracije, ki se s tem ujemajo. Če vibriramo drugače kot je najvišje bitje, ga ne moremo izkusiti. Cenimo tiste, ki nam kažejo primere Izobilja. Kako bi sicer vedeli, da je blaginja mogoča, če ne bi bilo dokazov zanjo. To je del kontrasta, ki vam pomaga, da izostrite svojo željo.

Škoda nastane, če ne upoštevamo kode, ki jih je razložil Luhman za specifična področja naših dejavnosti. Že sanje mi pokažejo, da gre tudi drugače. Sanjalo se mi je, da sem predaval v nemščini. Nato tudi, da se da uspevati po strokovno rutinski metodi ali po sprotnem naporu. Moja pot do smisla je tudi pot do veselja (Friebe).  Kaj nam je prinesel ogled Hiše eksperi mentov? Npr. ogled zemljevida slovenskih narečij. Pri tem se res počutiš kot tujec v lastni deželi. Ležali smo na žebljih. Če se sprožijo vsi hkrati ne zabolijo, ampak le rahlo zaščemijo. Pred strelo z neba se zaščitimo tako, da se uležemo na tla. Led se nam ne vdira, če se, ko poči, s celo površino uležemo na površino. V bistvu so to eksperimenti, ki kažejo, kako naključja obrnemo sebi v prid, kakor nam želi razložiti Taleb (2011). Na ta način lahko Murphyjev zakon, po katerem gre narobe, kar gre lahko narobe, lahko gre tudi prav, kar gre lahko prav. To sta še vedno dve izvedbi zakona atraktivnosti. Privlačimo dobro ali slabo, kar so stari Grki poimenovali kot usodo (lat. moira, lat. fortuna) in stari Indijci kot pajčolan Maje.       

Z izrazom Črni labod Taleb (2010) označuje dogodek, za katerega je značilno troje: 1. je redek, 2. ima izjemno velik učinek in 3. je retrospektivno predvidljiv – po dogodku se potrudimo poiskati razlage za njegov obstoj in ga skušamo narediti razumnega in predvidljivega. Je torej poseben prekarni dogodek. 

Črni labodi so teroristični napadi, modne muhe, epidemije, visoka moda, pojav žanrov in šol v likovni umetnosti. Vse  sledi dinamiki črnega laboda. Majhno število črnih labodov pojasni skoraj karkoli na svetu, od uspešnosti zamisli in religij do zgodovinskih dogodkov in dogod kov v našem zasebnem življenju. Z rastjo znanja jih nevede celo ustvarjamo. Če jih zanikamo, zanikamo (socialno) realnost,  

Ker so 'črni labodi' nepredvidljivi, se moramo njihovemu obstoju prilagoditi, ne pa da jih naivno skušamo napovedati. Osredotočimo se na antiznanje, na tisto, česar ne vemo. Tako se čim bolj izpostavljamo pozitivnim učinkom črnih labodov oz. 'učinkom metulja'.  

Nassim Nicholas Taleb je podobno kot Kahneman več let preučeval, kako se slepimo, da vemo več, kot v resnici vemo. Naša razmišljanja omejimo na nebistveno in nepomembno, ko nas veliki dogodki še naprej presenečajo in oblikujejo naš svet. Taleb  pojasnjuje vse, kar vemo o tem, česar ne vemo, ponuja pa tudi presenetljivo preproste zvijače za soočanje s črnimi labodi in opisuje, kako od njih imeti koristi. Poleg tega je njegov slog zabaven, domiseln in izzivalen. Pretvarjamo se tudi, da smo bolj svobodni kot smo. To, česar je sprva malo, postane sčasoma veliko in redko pogosto.   

Vsakemu je treba posvetiti zanj specifičen način pozornosti. 5 jezikov ljubezni je nežnih, razumevajočih in potrebnih za dobro samopodobo partnerja. Dajo na prvo mesto odnos in ne stroko, pohvale in dovoljenja, ne pa graje in prepovedi.  Nadarjenim otrokom posvečamo drugačno pozornost kot manj nadarjenim, ne pa bi jih smeli zanemarjati.

Kojc, Hicksova, Peale, Hayeva, Joseph Murphy, Pennyjeva, Ogorevc, Dyer, Šri Činmoj in mnogi drugi pledirajo za vrnitev k izvorom. Sporočila, ki jih modrec Abraham prinaša so podobna posvečenim dogovorom (Myss), Celestinski prerokbi, … Srečni smo, ko se priključi mo duhovni praksi tistih, ki so ves čas povezani z 'izvorno energijo'. Sporočila so v običajno pisana v razumljivem jeziku, ker vsebujejo načrt, ki ga lahko takoj prevedemo v svoj stil življenja.  Dovolimo energiji, da prodre skozi vsak upor, ki ga lahko oddaja vaše telo/ razum, in naj izžareva energijo, ki je brez oblike in meja, kar pogosto imenujemo duša. Abraham, izvor najstarejšega verovanja, je sinonim za povezavo z izvorom.  

Ko se s pomočjo knjige uskladite z energijo miru in ljubezni, pridete do moči izvora, da lahko uresničite svoje želje, prikličete Dobro-Bit, pritegnete bogastvo tja kjer je prej bilo pomanjka nje ter imate dostop do božanskega vodstva prek pravih ljudi in situacij. 

Človek sam ustvarja okoliščine za težko ali srečno usodo sebe in najdražjih. Govorimo o genetski karmi, ki se v veliki meri kopiči kot posledica vpliva informacij. Karma ni samo nezdrava dednost, njen vpliv je veliko večji, kot si lahko zamislite, ker presega meje časa. Če ima kdo negativen odnos do sebe, vpliva negativno. Nismo dovolj pozorni na besede, ki jih izgovarjamo. Vsaka beseda ima določeno vibracijo in vsaka beseda, ki jo izgovorimo, je obarvana z vašo zavestjo v trenutku, ko jo izgovorimo. In prenaša valovne vibracije v zunanji svet. Zaradi ponavljanja negativnih besed lahko postane naša karma zelo težka. Valovna genetika trdi, da je v karmi vzrok raka, tuberkuloze, številnih nalezljivih bolezni, pandemij ... Negativne karmične progresije ni lahko zaustaviti. To je mogoče le, če se človeška zavest dvigne na višjo raven.

Osebnostna rast gre v smeri vedno večje sprejemljivosti tega, kar še ni bilo sprejeto. 
Vendar je sprejemanje drugega v njegovi drugosti in drugačnosti je težko. 

Damasio (2016) interdisciplinarno analizira odnos med duševnostjo in telesom. Povezuje nevrobiologijo čustev in občutkov ter filozofijo Spinoze. Čustva so povezana s stanji telesa in so del biološkega procesa uravnavanja življenja ter igrajo osrednjo vlogo pri odločanju in družbeni kogniciji. Čustva se sprožijo ob električnem draženju določenih delov možganov. Poškodbe delov možganov vplivajo na čustvovanje. Pri njem išče smernice za nevrobiološka razmišljanja o etiki.

2.1 Kaj nam pomeni in kako ohranjamo čuječnost?

Šele  Brown (2015) nas   spomni, da smo v sedanjem trenutku le v procesu prisotnosti oz. pozornosti. Določene sklope vaj delamo 10 tednov od zavestnega dihanja do predelave travm. Naučimo se preusmerjati pozornost in časovne sukcesije na večnost. Tolle se je ob Brownu zavedal razlage, kako doseči pozornost na nenehni sedanjosti.  Odgovor je s samoopazova njem. Tako se nehamo pretvarjati in postanemo pristni. Odkrivajmo se in ne zakrivajmo ali tolažimo. Ne gre za boljše počutje, temveč boljše občutenje. Velja se ukvarjati s čustvenim telesom, formiranim v otroštvu, z bolečinami in ranami, ki vedno znova krvavijo. 

Brown (2015) pravi: iz sebe pridemo, če gremo skozi, in pot skozi je notri. »Ni se nam treba ukvarjati s problemi sveta, ker je način, kako vplivamo na vzrok zaznavnega kaosa, v nas.« Smer je znana – vase. Pot tudi: zavestnost, prisotnost. Na nas je, da izberemo, čemu bomo posvetili pozornost: gledanju in kritiziranju zunanjega kaosa ali zretju večne resnice bivanja v svojem srcu. Slednja je stoična smer 'lathe biosas' – živi skrito.

Vsaka Brownova vaja je sestavljena iz treh delov. To so: povezano zavestno dihanje, izjava za prebujanje in študij gradiva. Vse vaje iz PP delamo en teden in sicer zjutraj ko se zbudimo in zvečer preden zaspimo. Zjutraj se napolnimo s energijo in zvečer lažje zaspimo.

1. Povezano zavestno dihanje je dihanje za katerega značilno da med vdihom in izdihom ni pavze. Dihamo neprekinjeno v naravne ritmu. Vdih lahko ponazorimo z dvigom vode v zrak. Izdih je prost, kot da voda sama pada na zemljo. Poudarek je na vdihu. Povezano zavestno dihamo v sedečem položaju z zravnanim hrbtom in zaprtimi očmi. Če imamo tendenco, da bomo zaspali pospešimo proces dihanja, usmerimo se na vdih, ker po navadi zaspimo pri izdihu. V sebi ponavljamo izjavo za prebujanje. Dihamo 15 minut, najbolje skozi nos.

2. izjava za prebujanje prisotnosti se glasi: Odločil-a sem se izkusiti ta trenutek. Ta izjava deluje na naše zavestno in nezavestno miselno polje. Ponovimo si jo od časa do časa. Čeprav je na prvi pogled izjava za prebujanje podobna nam dobro znanim afirmacijam pa je med njima le velika razlika. Afirmacija se ukvarja s posledicami in je bližje pozitivnemu razmišljanju kot na primer Jaz sem bogat. Izjava se ukvarja s vzroki to je našimi čustvenimi blokadami - zakaj nismo bogati in kakšna prepričanja nas omejujejo da bi to bili že sedaj. Vemo pa da če želimo resnično kaj spremeniti se moramo vedno usmeriti na vzroke.

3. Branje teksta: Najboljši čas za vsakodnevno branje teksta je zjutraj in zvečer takoj po jutra nji in večerni vaji dihanja, ker imamo takrat povišano stanje zavestnosti sedanjega trenutka. Pri branju se v glavnem držimo teksta v knjigi za določeno vajo in ga dopolnimo s prebiran jem sorodne literature.

Brown nas nagovarja, naj se spomnimo, kaj nas osrečuje, kaj nas sprosti v čem uživamo, kaj nas veseli in s tem začnemo sprejemati sedanji trenutek. Uživajmo v vajah in odkrivajmo nove dimenzije polnosti življenja. Tudi uvodno izjavo za prebujenje prilagodimo temu trenut ku. Priporočam naj se glasi: Odločil-a sem se zavestno in brezmejno uživati ta trenutek. Bodite z mislimi in dejanji v tem trenutku. Odvrzimo vse, kar ni pomembno zanj. Podprite to z zavestnim povezanim dihanjem. Pojdimo v naravo izberite cvetoče polje, žuboreč gorski potoček, mirno gladino jezera, sončni vzhod, karkoli nas osrečuje in uživajmo v tem trenutku. 
Metoda zavestnega dihanja je najbolj varna, naravna metoda osebne in duhovne rasti. Pelje nas v stanje tu in sedaj. S tem pa se postopno razgradijo čustvena bremena preteklosti.  

V zadnjem času zasledimo vedno več terapij, ki temeljijo na konceptu čuječnosti (ang. mind fulness). Krohne (2015) opisuje čuječnost kot stanje duha brez presojanja.  S  sprejema njem sedanjega trenutka se zavedamo tega, kar doživljamo v njem. Na videz je to preprosto opravilo. Šele pri prakticiranju čuječnosti se pokaže, kako težko je lahko sprejemajoče zaveda nje svojega doživljanja, pa tudi, kako presenetljivo velik in pomemben učinek ima čuječnost na številnih področjih našega življenja. Poudaril bi, da sta za čuječnost nujni dve komponenti: zavedanje svojega doživljanja v sedanjem trenutku ter sprejemanje tega doživljanja. Če je prisotno samo zavedanje ali samo sprejemanje, ne moremo govoriti o čuječnosti. Čuječnostni pristop izvira že iz antike iz različnih religioznih in filozofskih tradicij na Vzhodu kot na Zahodu. V znanosti pa je šele v zadnjem času deležen večjega zanimanja. Ta koncept ni odvisen od duhovnih, filozofskih in nazorskih orientacij. Že naravno čuječnost lahko z vajami povečamo. 

Mehanizmov delovanja čuječnosti je precej in ti so vsaj do neke mere znanstveno raziskani. Tako imenovana decentrirana perspektiva, značilna za čuječno stanje, oz. perspektiva neprist ranskega opazovalca nam omogoča, da vidimo situacijo bolj objektivno, tako da  »misli niso dejstva«. Temu nasprotna je kognitivna fuzija oz. zlitost misli in dejanj, ki je  značilna za anksiozne motnje. Te ljudem povzročajo veliko (nepotrebnega) trpljenja. Decentrirana pers pektiva tudi zmanjšuje avtomatičnost reagiranja. To omogoča, da čuječen posameznik precej lažje premaguje rigidne, neustrezne vzorce reagiranja (mišljenja in vedenja). Omeniti velja tudi samoregulacijo, ki jo omogoča doprinos povratnih informacij preko zavedanja. Poleg navedenega je pomemben delež učinka čuječnosti povezan s sprejemanjem. Izogibanje doživljanju pomembno prispeva k razvoju in ohranjanju psihopatologije (npr. depresije in anksioznih motenj), sprejemajoč pristop do lastnega doživljanja pa deluje v obratni smeri. Raziskave kažejo, da poskusi, da bi se izognili negativnim mislim in čustvom, le-te pogosto še okrepijo. Sprejemanje svojega doživljanja obenem predstavlja tudi način izpostavitve vsebinam, ki posamezniku vzbujajo anksioznost in strah. Danes vemo, da je izpostavitev eden od najpomembnejših mehanizmov zdravljenja anksioznih motenj. Že kratkoročno se pokaže pozitiven učinek zaradi prekinitve začaranega kroga pogubnega spiral nega sovplivanja med kognicijo (natančneje pozorno pristranostjo na grozeče dražljaje) in emocija mi. Na daljši rok pa se, ker posameznik v večji meri kot prej opaža tudi pozitivne plati sebe, drugih in sveta, izboljšujejo samopodoba, referenčni okvir (oz. neadaptivna prepričanja), povečuje se pozitiv ni afekt itd. Je dobra preventiva pred motnjami.
Ko smo čuječni, med drugim pri uživanju hrane bolj uživamo in srečanja z ljudmi nas lahko bolj osrečujejo. In to sta le dve področji, kjer ima čuječnost pozitivne učinke. Delavnic in drugih programov o čuječnosti, ki jih izvajam, se udeležujejo ljudje z različnimi težavami in cilji in večina opaža koristne učinke čuječnosti v svojem življenju. O rezultatih čuječnosti je bilo opravljenih veliko raziskav, obstaja veliko literature. Učinke zasledimo na širokem spektru področij in segajo od boljšega razpoloženja in počutja, manjšega stresa, večje uspeš nosti na delovnem mestu, boljše izrabe časa, kvalitetnejših partnerskih in drugih medosebnih odnosov, kvalitetnejšega starševstva, do izboljšanja na področju duševnih motenj, kot so npr. anksiozne motnje, depresija, mejna osebnostna motnja, motnje odvisnosti in celo psihoze. Za čuječne osebe je tudi značilno manj predsodkov. Na telesnem področju velja omeniti zlasti boljšo imunsko odpornost, pri čuječnih osebah so v telesu dejansko zasledili več celic ubijalk, ki izvršujejo imunsko funkcijo. Zanimivo je, da so odkrili celo povezanost čuječnosti z dolgoživostjo.

Obstaja veliko različnih čuječnostnih programov. Vsem je skupno, da dajejo močan poudarek uporabi sprejemajočega zavedanja. Močan vpliv je imel Kabat-Zinnov program čuječnostnega zmanjševanja stresa (ang. MBSR oz. mindfulness-based stress reduction), pomembne so tudi čuječnostna kognitivna terapija (MBCT), terapija sprejemanja in predanosti (ACT), dialektič na vedenjska terapija (DBT). Obstajajo še bolj specifične terapije, ki so bile razvite za posa mezne anksiozne motnje. Poleg kognitivno-vedenjskega pristopa so bile s čuječnostjo integrirane tudi nekatere druge terapevtske modalitete in tako so nastale čuječnostna transak cijska analiza (MBTA), čuječnostna realitetna terapija (MBRT) in čuječnostna umetnostna terapija (MBAT). V integrativno psihoterapijo vključujemo čuječnost. Dejansko vse psihotera pevtske orientacije že inherentno vsebujejo čuječnost, zato se o čuječnosti govori tudi kot o enem od skupnih faktorjev v psihoterapiji.
Zaradi velikega števila terapij in razmeroma omejenega števila raziskav, ki so proučevale posamezne terapije, ne vemo, katera je najboljša. Dejstvo pa je, da je kar nekaj čuječnostnih terapij pri zdravljenju depresije in anksioznih motenj dokazano izkazalo vsaj določeno mero učinkovitosti. Najbolj raziskane so vsekakor terapije, ki integrirajo čuječnost s kognitivno-vedenjskim pristopom. Upoštevati pa je potrebno tudi cilje terapije, torej ali želimo predvsem odpraviti simptome ali pa želimo s terapijo globlje poseči v osebnost, v smislu osebnostnega prestrukturiranja. V obeh primerih je po mojem mnenju čuječnost dobrodošla obogatitev terapije. Včasih je lahko celo edino, kar učinkuje, ko tako rekoč vsi drugi načini pomoči odpovedo. Čuječnostne strategije lahko določene rane še pogojujejo, kadar se »predrejo« posameznikove psihične obrambe, ki so na določeni stopnji terapije koristne. Posledično lahko v zavest preveč intenzivno vdrejo boleče vsebine (npr. travmatski spomini) in posamez nika preplavijo. Pazljivost je potrebna zlasti pri osebah s šibkejšo (tj. mejno ali psihotično) osebnostno strukturo. 

Pri večini je uspešnost terapije izkazana in dokumentirana. Rezultati čuječnostnih terapij so zelo spodbudni in obetavni. Vendar pa je raziskovanje čuječnostnih pristopov še vedno razmeroma na začetku in pri raziskavah klinične učinkovitosti tovrstnih pristopov gre pogosto za pilotske in metodološko gledano manj rigorozne študije. A kot rečeno, rezultati so zelo obetavni in raziskave kot po pravilu zaključujejo, da je vsekakor smiselno nadaljnje raziskovanje na področju pomoči s čuječnostjo.

V sodobni kognitivno-vedenjski terapiji čuječnost predstavlja tako imenovani tretji val oz. bistveno nadgradnjo dosedanjega KVT pristopa, po prvem (poudarek na vedenju) in drugem (poudarek na kognitivnih procesih) »valu«. Med KVT in čuječnostnim pristopom so stične točke, kjer čuječnost še poudari, okrepi pomembne KVT strategije. Tak primer je npr. monitoring, pa tudi že omenjena izpostavitev, ki predstavlja zelo pomembno terapevtsko strategijo.
Obenem je čuječnost tudi dobra nadgradnja »klasične« kognitivno-vedenjske terapije, ki je bila usmerjena predvsem na odpravo simptomov, manjkal pa ji je vidik sprejemanja doživljanja. V tem oziru je čuječnost bistveno drugačna od klasične KVT. A kognitivno-vedenjska terapija je eno takšno spremembo že doživela, ob vključitvi kognicije v svojo »enačbo«. Pred tem je bilo dogajanje v tako imenovani »črni škatli« (umu) skorajda tabu, danes pa si praktično nihče od raziskovalcev vedenja ne zna več predstavljati svojega področja brez upoštevanja kognitivnih procesov. Tudi zaradi primanjkljaja sprejemanja kognitivno-vedenjska terapija v določenem deležu primerov ni (bila) učinkovita in vključitev čuječnosti obeta zmanjšanje tega deleža.
Pravijo, da vaja dela mojstra, če mojster dela vajo. Tako je tudi s čuječnostjo. Potrebno je prakticiranje čuječnosti tudi tedaj, ko smo sredi »čustvenega viharja«, npr. ob močni anksioznosti, navalu jeze ali žalosti, je verjetno ena od najtežjih stvari v življenju, vendar pa so tudi rezultati težavnosti primerni. Najpomembneje je, da se vedno znova vračamo v čuječno stanje, ne glede na uspeh, ko se zavedamo, da nismo čuječi. To je podobno kot pri zavedanju dihanja, ki je del čuječnostne prakse. Potrebno je opozoriti, da stalna napetost oz. nekakšna notranja prisila, da »moramo« biti ves čas čuječni, ni skladna s čuječnostjo. »Od zunaj« je videti enostavna, celo preveč preprosta, da bi lahko bila učinkovita oz. koristna. Za izvajanje pa je čuječnost najbrž ena najtežjih in obenem najbolj dragocenih vaj v življenju. Pogosto že nekaj sekund čuječnosti, tj. resničnega sprejemajočega zavedanja lastnega doživljanja, naredi veliko razliko. Zato se splača vsakič znova potruditi za čuječnost..
Od antike dalje strokovnjaki proučujejo možnosti osebne transformacije. Z avtoregulacijo (avtopoezo v sistemski teoriji) je možno transformirati osebne izkušnje. S pomočjo inten zivnega osebnega in socialnega učenja odkrivamo pozitivni pomen svojih negativnih izkušenj – travm. Po eni strani nas k temu usmerja pozitivna psihologija oz. de Bonova pozitivna revolucija. 

2.2 Program poti osebnostne rasti

Okvirni program za pogovorno skupino Poti do osebnostne rasti 
November – Antropološke razsežnosti osebnostne rasti glede na to, kakšno je stanje in kognitivne in nevro-znanosti danes
Razlike med nami so, da smo reaktivni in proaktivni, rutinski in inovativni, imamo nizko samopodobo in visoko pozitivno samopodobo, hodimo neorganizirano skozi čas in smotrno in načrtovano delamo v času, smo pretežno motivirani proti nečemu za nekaj, imamo ozko spe cializirano zavest in globalno široko, rabimo pretežno Miltonov metaforični jezik in  logični meta-jezik. Vsi smo vse, vendar pa nekateri bolj nagibajo v eno smer, drugi pa v drugo. Odnos ljudi do osebnostne rasti je zato odklonilen, ambivalenten ali predan določenim ciljem npr. samozdravljenju. 
Človek kot biološko, psihosocialno, zgodovinsko in duhovno bitje raste tako, da vsa ta področja izpolnjuje s svojimi dejavnostmi. To predvidevata tudi koncept samoaktualizacije po Maslowu in stopenjsko napredovanje po modelu Diltsove piramide. Značilnosti današnje znanosti so: celovitost (holistična paradigma vis a vis mehanicistični), skladnost (možganom prijazno učenje), povratna komunikacija.  
Antonio Damasio je razvil teorijo zavesti v delu The Feeling of What Happens: Body and Emotion in the Making of Consciousness (1999) Dušan Rutar (2016) pa jo je prenesel v pedagogiko v delu: Kognitivna znanost v šoli.    
December – Cilji, orodja in nekatere vaje nevrolingvističnega programiranja 
Na tečajih NLP se učimo razumevanja, kaj počnemo, kako to počnemo in kako to početi še bolje. Na Inštitutu NLP se učimo po programih praktika, mojstra in trenerja. Nekatere teme učenja praktika so: vzpostavljanje in prekinjanje dobrega  stika, raba Miltonovega in meta-jezika, členjenje navzgor, navzdol in vstran, preokvirjanje, strategije motiviranja, menjavanje treh zaznavnih položajev (jaz-ti-sistem). Učimo se modeliranja, premikanja vrednot na naši vrednostni lestvici, tehniko ponovnega vtisa, induciranje transa, značilnosti genijev, komuniciranje po modelu VAKOG. 
Glej še:  Andreas Connirae & Andreas Steve (2019). Srce uma.  Ljubljana, Institut NLP.        
Januar – Zavedanje - zavest in čuječnost 
Značilnosti zavesti: občutljivost, akcija in reakcija, pozornost z opazovanjem. Specifično človeška zavest pa je odgovoren, miren oz. čisti, svoboden in odgovoren um oz. duh. Razliku jemo med 1. znotrajosebnostno zavest glede na možgane trebuha, srca in uma v glavi. 2. Družbeno - globalno in lokalno zavest. Ker pa zavest ni vezana le na človeka govorimo še o 3. kozmičnem oz. antropičnem načelo: vse je zavest in zavest je v vsem, kar je. 
4 budistične resnice so: 1. Vednost o trpljenju, 2. Izvor trpljenja je nevednost in želja, 3. Uničenje trpljenja. 4. Plemenita osmera pot za odstranitev trpljenja. 1. Pot do dokončanja trpljenja, 2. Pravilno razumevanje, 3. Pravilen namen, 4. Pravilen govor in dejanje, 5. Pravilen napor, 6. Pravilna pozornost, 7. Pravilna zbranost, 8. Razvijanje modrosti (vir: Sensa, 2019).   

Čuječnost kot budnost oz. polnost zavesti nasproti zoženi zavesti omogoča mir nasproti vznemirjenosti, ravnotežje  - raztresenosti, celovitost – razdvojenost, povezanost – ločenost, nenavezanost – navezanost, razistenje – istovetenje z vlogami. 
Čuječnost je zavedanje lastnega doživljanja s sprejemanjem, odprtostjo in radovednostjo.
je pa tudi nabor tehnik in metod, s katerimi razvijamo čuječe zavedanje. Gre za proces spoznavanja, sprejemanja in osebnostne spremembe. Je način mirnega, uravnoteženega, sočutnega življenja. Čuječnost zagovarjajo Michael Brown, Edgar Tolle, avtorji revije Sensa… Več o čuječnosti glej na portalu Društva za razvijanje čuječnosti – Cankarjeva 9. 
Februar – Razpravljali bomo o energetskih potencialih odraslih   in meditirali na sedem čaker. Razlikujemo dobre in slabe značilnosti čaker. Kako lahko dobre energije pridobivamo ali izgubljamo? Izbiranje dobrega življenjskega stila, veliko gibanja, zdrava hrana, dober spanec. Izgubljamo jo z neobvladanimi čustvi, distresi, izgorevanjem, nepredelanimi travmatičnimi spomini.  
Srčna čakra je križišče poti med spodnjimi-materialnimi in zgornjimi duhovnimi čakrami.  Obstajajo različne meditacije na čiščenje čaker (npr. Doreen Virtue). So energijska funkcionalna anatomija in duhovna hrbtenica naše osebnosti (Myss). Pregleden učbenik: Zepan Bogdan (2010). Čakre – mavrica življenja. Samozaložba  
Novejši vir o čakrah je na spletu: https://mojaxis.si/energetski-sistem/
Marec – Razsežnosti samozdravljenja. 
Današnji odziv na tradicionalni pregovor 'zdravnik zdravi, narava pozdravi' (lat. natura sanat) pomeni obrat od moderne klasične, alopatske k alternativni medicini. Samozdravljenje zagovarjajo zlasti alternativni zdravilci in duhovni učitelji in pripadniki celostne medicine kot so: Eden Donna, Damasio, Joe Dispenza, Hamilton, Deepak Chopra, Louise Hayeva, Tadej Pretner; Caroline Myssova, Eric Pearl, Louise Hayeva, Anita Škof, Nela Sršen, itd. 

Zdravimo se na različne načine s 1. podobami, 2. mislimi, 3. barvami, 4. samoprogramiranjem, 5. Risanjem mandal, 6. meditacijami, 7. glasbo, 8. molitvijo. glej -Rockev Elizabeth (2006). Skrivnostna moč samozdravljenja. 

April – Človek je v kapitalizmu prerastel naravne potrebe in jih prikril z umetnimi. Tu pa dobijo prvo mesto želje. V dobi individalizma je pomembna moč pozitivnega mišljenja. Kako vzgajamo sebe in druge v ustreznem želenju in pričakovanju? Pogledali bomo opredelitve želja pri avtorjih kot so Kojc, Zeland, Chauqutte, Girard,… Orisali bomo značilnosti pozitivne psihologije in analizirali nekatera stališča naštetih avtorjev in afirmacije po Hayevi. 
Maj – Teme: ljubezen kot homonim in sinonim. Kakšne so razlike med dobrimi in slabimi odnosi? Kaj je duhovno partnerstvo in kako ga gojimo?   
Poznamo več vrst ljubezni: agapično-brezpogojno, zastonjsko, karitativno- radodarnost, pogojno pa prijateljsko (filija), partnersko. Kako razviti odnos od značilnosti povprečnega do duhovnega partnerstva (Zukav, Dyer)?

Razlikujemo različne vrste in razvojne faze ljubezni. Opredeljevali jo bomo po konceptih Fromma (produktivna ljubezen v smislu biofilije), Chapmana (pet jezikov), Deepaka Chopre (sinhrousoda),  Sternberga (faze ljubezni), Prechta, zakoncev Beck (2003), ki govorita o čisto normalnem kaosu, Kingme, ki svetuje afirmacije oz. superlative in psihoterapevte Zorana Milivojevića, Tomaža Erzarja, Scott Pecka, Gostečnika, Alenke Rebule Tuta,...

2.3 Pogoji odlične komunikacije

Vizualizacija na srčno čakro

Najprej se sprostimo, potem v poznem jesenskem času zahrepenimo po zelenju. Naši sprehodi po naravi so kakor prehodi skozi življenjske premene. Poglejmo, kako je okrog nas vse zeleno. Zeleni so gozdovi domači, zelene so travniške površine. Naše duše potujejo iz kraja v kraj, iz dežele v deželo, iz sveta v svet, dokler ne doživimo lotosov cvet. 

Kako si srce, ki poslušaš vase? Srce je naše svetišče, naše središče toka življenja, pribežališče pred nevarnostmi, naš zaklad vsega bogastva – abundanse, biodanse. Tu je plesišče naših hotenj in nehanj. Tu je utrip srca, soutrip vesolja, val morja, izmenjava plime in oseke. Občutimo ljubezen do sebe, do bližnjih, do stvarnika in stvarstva. V našem srcu se rojeva Odrešenik, vidimo kako prihaja Gospod (aramej. Maranata), prihaja, ko sonce zahaja, odhaja v nebo, ko se dan zazori. Vsakokrat ga pokličemo nazaj za svoje varstvo. Ta ciklus se ponavlja iz dneva v dan, iz leta v leto, dokler ne doživimo večno vstajenjsko slavo tudi mi. To je os sveta za prehod na drugi svet (lat. axis mundi, act transmundi). Ostanimo nekaj časa v tem stanju in se nato prebudimo v vsakdanje življenje.       

NLP vaja - dober stik (ang. rapport, fr. rapport, re-aporter – prinesti nazaj, na splošno je to skladen, simpatičen, harmoničen odnos, lat. portare – nositi, prenašati) predpostavlja dobre energije, pozitivno (družbeno, šolsko, medsebojno) klimo. Po NLP postopkih gre za 1. skladnost vsebinske teme, 2. zrcaljenje obnašanja s posnemanjem drže sogovornika, 3. podobnost glasu, 4. skupne vrednote in stališča. 5. Izmed štirih vlog Bluesteinove je najboljša: jaz sem v redu, ti si v redu. To pomeni empatijo oz. medsebojno razumevanje. Izmed štirih vlog (obtoževalec, prosilec, pomirjevalec, racionalizator) po Satirjevi je najboljši pomirjevalec. 

Dober stik je v dobri, vzajemni komunikaciji. Pogojujejo jo visoka stopnja energije, visoke pozitivne samopodobe, zanosa. Doživeti kvantni skok za dobre energije, biti v toku/zanosu, ljubeča prijaznost (ind. metta), gostoljubnost, odprtost duha, dostopnost za nove informacije. Pri vsakem NLP postopku opravimo eko-ček, kar pomeni, da ga okoljsko premislimo. Predpogoj je tudi uporaba besedišča za posamezne tipe zaznavanja vizualni, avditivni, kinestetični, olfaktorični, gustatorični (akronim: VAKOG). Ko govorimo s sogovornikom, uporabimo tudi nekatere izmed Chapmanovih 5 jezikov ljubezni 1. posvečen čas, 2. afirmacije, pohvale, opravičila za napake, 3. darila, 4. usluge, 5. dotik. 

Dober stik je povezana z drugimi vajami kot so rušenje negativnih sider, ponovni vtis, srečno otroštvo, korak v prihodnost, koraki odličnosti, Diltsovo piramido, pogajalskim modelom s podosebnostmi (Assagiolli), hoja po časovni črti, premikanje vrednot na lestvici prioritet, … 

Logični nivoji Diltsove piramide so.  
1. Identiteta- kdo sem, katero je moje poslanstvo
2. Vrednote – katere vrednote zastopam
3. Prepričanja – v kaj verjamem, na koga se zanesem, komu zaupam
4. Strategije – kdaj sem najbolj učinkovit
5. Okolje – katere okoliščine mi najbolj ustrezajo (ergonimija), s kom se družim. 

Za vsak nivo izvajamo posebne vaje. Tako govorimo o sendviču moči, ko meso kot kritiko vtaknemo med dva kosa kruha ki pomenita začetno in končno pohvalo. Pri ad 2. Premislimo kako bi premaknili vrednoto, ki stoji nižje premaknili višje in obratno v skladu z zamišljeno akcijo. Akcijo pa načrtujemo po SMART ciljih. 

3. Razsežnosti igrivega človeka - homo ludensa 

Z antropološko celostnega vidika ima igra toliko razsežnosti kolikor jih ima človek kot biopsihosocialno, zgodovinsko in duhovno bitje. Na tem mestu ne bomo vsega tega analizirali. 

Na antropološki ravni lahko igro razumemo kot enega izmed temeljnih eksistencialnih fenomenov glede na elemente kot so:
1) igra daje užitek;
2) igra ima smisel, ki je interni - povezanost delov igre in eksterni - pomen igre za gledalce;
3) igra predpostavlja skupnost igralcev;
4) igra ima pravila;
5) igra predpostavlja igračo [kot reprezentanta vseh stvari];
6) v igri igralci vedno igrajo določene vloge
7) igra predpostavlja svet igre.

Nietzsche (2005) je veselo znanost zasnoval na smrti boga. Govori o dostojanstvu norosti. Navajam odlomek iz Vesele znanosti »Nekaj nadaljnjih tisočletij na tiru zadnjega stoletja! - in v vsem, kar človek počne, bomo videli največjo modrost: toda prav s tem bo modrost izgubila vse svoje dostojanstvo. Biti moder je potem sicer nujno, vendar prav tako navadno in prostaško, da gabljiv okus to nujnost občuti kot prostaštvo. Prav tako kot bi tiranija resnice in znanosti mogla dvigniti ceno laži, bi lahko tiranija modrosti pognala nov rod plemenitosti. Biti plemenit - to bi tedaj morda pomenilo - imeti norosti v glavi.  

Kaj se pravi življenje? - Življenje - to se pravi: neprestano odbijati od sebe nekaj, kar hoče umreti; življenje - to se pravi: biti okruten in neizprosen do vsega, kar postaja šibko in staro na nas, in ne samo na nas. Življenje - to se torej pravi: brez pietete do umirajočih, ubogih in ostarelih? Biti zmeraj ubijalec? - In vendar je stari Mojzes rekel: "Ne ubijaj!" kot vemo, se Nietzsche ni zavzemal za človeka ubijalca niti za miroljubnega, ampak za moč v smislu umetnosti življenja. na nek način odgovarja na razmerje med ars vivendi in ars moriendi.  

Noami Remen (2004, 2005) piše o globinskem celostnem učenju po levi in desni polovici možganov.  Svet je poln zgodb, ki se pripovedujejo, ki se snujejo, ki se doživijo in zgodijo. Od kod se porajajo in kam gredo, nekatere nikoli ne izzvenijo, ker se ponovijo. . Zgodbe, ki jih živim in ki jih poslušam, o vlogi vnukinje, prijateljice, zdravnice, svetovalke. Zaradi zgodb začnemo brati knjige in jih pisati. Zgodbe Bucaya i  Rachelove. Oba sta nam povedala še eno zgodbo. Iz njih veje modrost, vedrina, posredovano življenje, ki se vpisuje v celični spomin. Prejemamo več blagoslovov, kot jih sprejmemo. Blagoslovi nas srečajo tedaj, ko Gospod objema vsa dela svojih rok in jih občutimo, ko vanj zaupamo. 
     
3.1 Etimologija, smisel in klasifikacije igre 
V SSKJ je   ígra  -e ž (ȋ) 1. glagolnik od igrati: a: ob koncu prvega polčasa je postala igra zanimivejša; z atraktivno igro sta moštvi navdušili gledalce; gostje so vsilili domačinom svoj način igre; spoznati pravila igre / publ. hitra in napadalna igra pod košem / publ. gostje so pokazali lepo igro igrali so lepo b) igra celotnega ansambla je bila zelo dobra; kritično so ocenili igro glavnega igralca / odlična filmska, gledališka igra c) igra na violino je ni motila / klavirska igra č) pri igri so se otroci sprli; vesela in sproščena igra / soba, primerna za igro / ekspr. takšno delo je zanj igra d) igra s kartami se je zavlekla pozno v noč / odstopil je od nadaljnje igre e) z rodilnikom: igra barv ob zahajajočem soncu; igra neštetih luči; opazoval je igro svetlobe in sence / igra valov. 
2. otroška dejavnost, navadno skupinska, za razvedrilo, zabavo: izmišljali so si različne igre; čas so si preganjali z igrami / igrali so se gnilo jajce in druge igre / otroška igra // dejavnost, navadno skupinska, za razvedrilo, zabavo sploh: igra s kartami, kockami / dobiti, izgubiti igro / družabne igre; igrati hazardne igre; igra na srečo; igra za denar pri kateri mora dati določeno vsoto denarja tisti, ki izgubi / pog. šli so se različne igre 
3. športna dejavnost, navadno skupinska, organizirana po določenih pravilih: poznal je vse igre z žogo / namizne igre; otvoritev šahovske igre / športna igra / bojne igre ki ponazarjajo boj; gladiatorske igre / ekspr., z oslabljenim pomenom ta miselnost je pritegnila v vojno igro mnogo narodov 
4. literarno delo v obliki dialogov, navadno manjše umetniške vrednosti: brati, napisati igro; to igro so že večkrat uprizorili; igrati Finžgarjevo igro Veriga; igra iz kmečkega življenja / gledališka igra; radijska, televizijska igra / celovečerna igra ki traja približno dve uri; igra v treh dejanjih // izvedba, uprizoritev takega dela: gledati igro; nastopiti v igri / igro je vodil dober režiser 
5. ekspresivno, navadno s prilastkom preračunljivo, navadno nezakonito delovanje:  spregle dal je njegovo igro; v tej igri se ni znašel; brezobzirna igra gospodarskih sil / treba je bilo odkriti pravila igre v tej družbi / različne politične igre // z oslabljenim pomenom delovanje, navadno nepričakovano, brez vzroka: vse je počivalo na čudni igri naključja, sreče, usode / to delo je igra fantazije / igra ljubezni in ljubosumja 
6. ekspr., navadno z rodilnikom nehoteni gibi, mimika, ki izraža, kaže določeno čustveno stanje, razpoloženje: igra njegovega obraza je bila zelo zgovorna; ni mogel prikriti nervozne igre prstov, rok / opaziti je bilo igro njunih oči. publ. žoga je zletela iz igre iz prostora, določenega za igranje; ekspr. kraljevska igra šah; žarg., šport. mehka igra previdna, obzirna, neborbena igra; ekspr. igra narave nenavaden, izjemen pojav v naravi; dom igre in dela prva leta po 1945 otroški vrtec; šalj. sreča v igri, nesreča v ljubezni. Igro napovedati igro pri taroku prevzeti vodstvo igre; lit. besedna igra besedna figura, ki obstoji iz dveh, blizu stoječih enakih ali podobnih besed z različnimi pomeni; debatna igra v kateri avtor s soočenjem različnih stališč razčiščuje kako vprašanje; ljudska igra ki obravnava probleme preprostejših, navadno kmečkih ljudi; šport. balkanske igre športne prireditve balkanskih držav; olimpijske igre mednarodne športne prireditve, organizirane vsaka štiri leta; odprta igra pri kateri igrata obe moštvi predvsem napadalno; igra preko kril, krilnih položajev pri kateri napada moštvo z vzdolžne strani igrišča; zgod. viteške igre turnir.
Morda ta razvrstitev rab besede igra pomaga razlikovati igro v metaforičnem (igra narave, kraljevska igra, igra naključja) in performativnem – izvedbenem smislu (s konkretnimi značilnosti). Ene ni brez druge.  

Huizinga (1992, str. 31-40) je zbral različne izraze za igro v različnih jezikih. Stari Grki so za igro uporabljali več izrazov: 1.  παιδιά za spodbujanje otroške igre 
2. ἄθυρμα — šaljivo, zabavno, malenkostno in 3. ἀγών za tekme, prepire, spore.
Sanskrt pozna več izrazov za igre: 1. krīdati — označuje igre živali, otrok, odraslih
2. divyati — gambling, dicing, joking, jesting, 3. vilāsa je sijati, nenadni pojav, sledenje poslu, 4. līlayati — svetloba, prostovoljne pomembne strani igranja. 
Kitajski izraz 1. wan je najpomembnejša beseda, ki označuje otroško igro, 2. cheng označuje karkoli v povezavi s spori, prepiri, kar ustreza starogrškemu agon, 3. sai pa je prepir  organizi ran za nagrado. Sreča je, kadar je že dejavnost sama v sebi nagrada (ang. prize, reward, award), darilo (gift), talent, zahvala (nem. Gedank, ang. thank).  

Zabavnost in igrivost je še vedno ideal. Tudi filozofija je lahko zabavna in igriva. O tem ne pričajo le Roterdamskijevi spisi, ampak tudi Žižkovi Vici (2016). V okviru simpozija Kierkegaardovega inštituta v Ljubljani smo imeli v Cankarjevem domu M1 1. 6. 2018 prireditev In vino veritas. To je bilo tekmovanje v kvaliteti ustnih odgovorov kandidatov na pisno zastavljena filozofska vprašanja v slovenskem in angleškem jeziku. Med 10 kandidati za meritorne odgovore na zastavljena vprašanja sem si delil 3. mesto s sotekmovalcem in si prislužil pol steklenice Sivega pinota.      

Zabava (glej SSKJ kakor tudi etimologijo besede) je lahko sredstvo ali cilj. Od tod izhaja njen ambivalentni smisel. Opredeljujemo jo v dvojicah resno - neresno, delovno -prostočasno, praznično – delovno, napetost- sproščanje, trpljenje-užitek. Je odgovor na trpljenje kot oblika samodejavnosti. Po eni strani je sestavina praznovanja, po drugi pa socialne družabnosti nasproti socialnega dela. Zabava kot izraz sadomazohizma, sproščanja totalitarnih frustracij. Zabava je lahko razposajenost, razbrzdanost, razpuščenost, ritual, zabavljanje, humor, smešnost. Verjetno bi ugotovili, da je zabava najbližje dionizičnim praznikom, karnevalom in pustovanju, prijetnostim, smehu in smešnem, humornim. Zabava je kot del osebne drže in družbene habituacije.

Je sestavni del kvalitete življenje. Kvaliteto zabave določajo vrednote, ki se v njej izražajo. Lahko, uživajoče življenje. Na čigav račun se ljudje zabavajo? Na svoj ali na tuj. Zabava ima kot vse druge dejavnosti pozitivni ali negativni smisel. Postaja tudi sestavni del pouka tako kot prijaznost. Učenje je lahko tudi prijetno, možganom prijazno.  Zabavnost kot norčavost, norenje, ekstaza, pozaba biti zase. Lahko bi govorili o umetnosti zabave. Zabava je vrsta samoizraznosti, proizvajanja estetskih ali kakofonijskih učinkov. Zabava se rada sprevrže v razgrajanje in razbijanje. Zato izziva jezo pri tistih, ki bi želeli imeti zunanji mir. V zabavnosti se pokaže zmernost ali ekstremnost življenja. Človek se zabava, da bi mero izgubil ali pridobil, da bi izgubil ali pridobil distanco do sebe. Zabavo se da zlorabljati v politične namene, vojaške namene, itd. zabava kot sproščanje frustracij ima negativne učinke. Zabavnost se v zgodovini spreminja. Zabavnost kot spontanost, igrivost, poigravanje z ekstre mi, pretiravanje v obratni smeri kot zresnenje, smešnost, karikiranje, poneumljanje, norčavost, oblika (dis)harmonije, družabnost, veselje je nasprotje resnobnosti. 

V prleškim kraju Markovci vsako leto za teden dni ustavijo vsakdanjost in praznujejo pust – 'fašenk'. To je obdobje, ko se družabni ventil odpre s silovito močjo, ljudje se preoblečejo v maske, meje legitimnega izginejo, v ospredje stopijo anarhija, evforija in surovost. V tem času se zdi, da je mogoče tako rekoč vse. Najbolj znana in priljubljena maska je korant oz kurent, ki s skaka njem napoveduje konec zime in začetek pomladi. Podobni divji možje se pojavljajo po vsej Evropi. Znano je, da je hladnejša klima, ruralno življenje in predvsem z gozdom poraščena Evropa od 4. stoletja dalje vplivala na domišljijo takratnih ljudi. Divjega moža in redkeje divjo ženo se omenja kot kreaturo z neznansko močjo, po navadi golo, dlakavo in samotarsko, ki pride iz temnega gozda. Danes je naravna in politična slika Evrope precej drugačna, divjega moža se je ukrotilo v karnevalu, ki ga je časovno določilo krščanstvo. Danes na osnovi etnoloških običajev nastajajo festivalizacije, praznovanja. 

Po Finku igro na poseben način plemeniti domišljija. E. Fink v delu Spiels als Weltsymbol (1960, 63) pa trdi, da »človek, ki (se) igra, ne misli, in človek, ki misli, (se) ne igra«. O pomenu in vlogi igre v človekovem življenju razmišlja E. Fink (1957) tudi v delu Oaza sreče: razmislek o ontologiji iger. Odrasli igre nikoli ne postavljamo v središče družbenega dogaja nja in je za nas marginalna. (E. Fink, 1984: 294). Na ta način ji jemljemo njen pravi smisel in pomen, hkrati pa v stehnizirani družbi za igro narašča zanimanje v zvezi s prostim časom. Ponavadi je igra namenjena odmoru, razvedrilu, dobrodošla je po napornem delovnem dnevu. 

Ko igro pojmujemo kot protiutež delu ali nasploh resnejšemu delovanju, jo dojemamo prepo vršno. To je oznaka za neresno, neobvezujoče in samozadostno početje. Napačno jo je razume ti kot medigre med resnimi dejavnostmi, le kot zapolnitev in izrabo prostega časa (povzeto po: isto: 194). V življenju odraslih je prisotna le še v okrnjenih oblikah, kot so humor, zabava, lenarjenje, rahljanje uničujočega delovnega ritma, ali pa je zlorabljena v terapevtske namene. Na ta način se človek sprosti, obnovi, začasno se umakne iz težkih in hromečih življenjskih razmer. Samo otroku je igra dopuščena kot način bivanja, kot vedra brezskrbnost« (isto: 294). Zavrača stališče, da »igra sodi izključno v obdobje otroštva. Res je, da je otrokova igra odprta, spontana, nepotvorjena in manj maskirana kot pri odraslem, vendar kljub temu igra ni le značilnost otroka, pač pa je prisotna v vseh življenjskih obdobjih« (isto: 298). E. Fink (1979) nstitutivnih prvin igre in njenega neobhodnega rekvizita igrač(k)e. Značilnosti so: 1. Igra omogoča veselje v procesu igranja in veselje zaradi čarobnega prepletanja realnosti in domišljije, v njej uživamo, ker nam omogoča svobodo in ustvarjanje. Brez takšnih ali drugačnih pravil ne obstaja. Sama sebi postavlja ovire in omejitve, ker se ravna po svojih načelih.  

Hicksova (2008) se postavlja v vlogo Abrahama, ki odgovarja na vprašanja. Abraham je ime za skupino ljubečih bitij). Seznanja nas z univerzalnimi zakoni in praktičnimi nasveti, na podlagi katerih lahko zaživimo življenje, kakor se nam zdi najboljše. Na razumljiv način nam mehanizme življenja razloži tako, da končno razumemo, kaj se dogaja v našem življenju in v življenju ljudi, s katerimi se družimo. 

Hicksova nam pomaga radostno biti, početi ali imeti kar koli si želimo. Hicksino (2008) glavno sporočilo knjige je: prosite in to boste tudi dobili. Za kar prosite, to dobite. A obstaja še več od tega. Knjiga ne ponuja le nekaj uporabnih orodij, marveč tudi navodila, kako naj jih uporabimo. Knjiga, ki odgovarja na skoraj vsa vprašanja, ki se nam lahko porodijo v zvezi z nami samimi. Kako želim videti samega sebe? Ali pozornost, usmerjena k zdravniškim postopkom privlači še več tega? Ali z mislimi v sanjah tudi ustvarjam? Ali ni sebično si želeti si še več radosti? Kako lahko pomagamo tistim, ki jim je hudo? Kako dobivam to, kar dobivam? Kaj je merilo našega uspeha?...)je učbenik na podlagi Abrahamovega nauka, katerega osnovno sporočilo je ,da vse stvari zaželene ali nezaželene, v naše življenje privlači najmočnejši zakon v vesolju-zakon privlačnosti, po katerem se vse medsebojno privlači.

Gilligan si zastavlja vprašanja po naših 7 čakrah. 
1. Kako naj postanem srečen in pri tem ljubeče podpiram druge?
2. Kje v meni je prostor miru in varnosti, kjer se ni treba ničesar bati?
3. Kako se povezati z drugimi, a ostati »svoj«?
4. Kako vzpostaviti stik s svojimi zapuščenimi deli in združiti nasprotja v sebi?
5. Kako se popolnoma sprejeti?
6. Kako odkrijem vire moči in energije v svojih največjih omejitvah?
7. Kako uporabiti različna učna stanja ter povezati um, srce in »trebuh« ter se odpreti polju povezav  za učinkovite spremembe? 
 
Ad 1. Srečen sem, ko sem zares hvaležen, velikodušen in zaljubljen, ko sem v blagostanju notranje in zunanje blaženosti, harmonije, ko bivanje nima nobenih zastojev več, je luč. 
Ad 2. v prvih dveh čakrah. Ad. V 3. in 4.čakri. ad 5. v srčni čakri. ad. 6. na to naj bi govorilo naše 3. oko – intuicija. Ad. 7. gre za 7. čakro. 

Generativni coaching S. Gilligana uporablja različne vire kot so: 1. psihoterapijo odnosa do sebe, borilne veščine (npr. aikido), 2. ontološki coaching, 3. sodobna spoznanja in metode, ki raziskujejo povezavo uma in telesa, joge, 4. strateško mišljenje, inteligenco telesa in 5. hipnoze. Subtilne tehnike pomagajo doseči cilje na presenetljiv način in ustvarjajo resnične preboje.
 
CELOSTNI, PREBUJENI JAZ
(Iz:  Robert Dilts, S. Gilligan: Evolucija zavesti)

1. Je zdrav, srečen človek, ki je vir podpore in zdravljenja za druge.
2. Prožno povezuje  3 ravni: telesno, kognitivno in polje povezav z drugimi.
3. Razvija svojo zavest, se sočutno podpira  in pri tem podpira in spodbuja  tudi druge.
4. Se dinamično giblje skozi 3 ravni identitete: vsebino, obliko in polje povezav.
5. Kreativno povezuje svojo preteklost (njene izkušnje in učenje), sedanjost (pozornost, namera) in prihodnost (vizija).
6. Ostaja cel(ovit), zdrav, tako da ohranja in (za)ščiti svoj Jaz s širjenjem- ne z obrambo ali »skrčenjem«  »chija« (življenjske sile).
7. Je večplastna osebnost in hkrati »neozdravljiv posebnež«.
8. Veseli  se paradoksov, metafor, simbolov, nasprotij, dvojnih opisov, resnic, ki so »škatlica v škatlici« in hitro se spreminjajočih resničnosti.
9. Vstopa v različna, posebna stanja zavesti – navznoter in navzven.
10. Ostaja odprt za druge ljudi, posebno za »negativne druge«.
11. Se lahko čustveno povezuje z zelo različnimi ljudmi, se nanje naravna in povezavo reorganizira.
12. Živi v prostoru med nasprotji: čas-brezčasnost, preteklost-sedanjost-prihodnost, jaz-drugi, osebno-arhetipsko,moško-žensko,znanje-nevedenje (neznano).
13. Živi v polju povezav onstran nasprotij.
14. Uteleša moč, nežnost in igrivost.
15. Je nenehno na poti rasti.
16. Je nenehno pozoren na nevidno prisotnost v sebi, ki se želi izraziti in je avtonomna, pristna, inteligentna in modra.

Cailloisova klasifikacija iger izhaja iz 7 glavnih kategorij, oprtih na to, kaj je v igri prevladu joče: 1. tekmovanje, 2. slučaj, naključje (kocka, srečelov), 3. pretvarjanje (sprenarejanje) in 4. zanos (vrtoglavica). Kategorije je Caillois poimenoval z grškimi imeni: tekma (agon) je značilna pri nogometu, drugih igrah z žogo, šahu; 5. igro na ruleti, na loteriji je lat. alea (kocka, srečelov); 6. igramo se gusarje, Nerona, Hamleta« je Mimicry (simulakrum, sprena rejanje). 7. Spust s padalom, elastiko, ko izzovemo vznemirjenost in strah, pa je poimenoval Ilinx (vrtoglavica). Vse te oznake ne zajemajo vseh vrst iger, pač pa gre za delitev na osnovi samostojnih principov. 8. Na enem polu prevladujejo svobodne improvizacije, popolna sproščenost, ki se razkriva v neobvladljivi domišljiji, lahko bi jo poimenovali paidia/paidea. Na nasprotnem polu se spontanost umakne konvencijam, oviram, ki zastavljeni cilj naredijo teže dosegljiv. Kljub večjim naporom, ki jih mora(jo) igralec(ci) vložiti med igro, je ves napor brez pravih koristi. 9. To komponento poimenuje Caillois ludus. 

Pripominja, da je v posamezne stolpce svoje klasifikacije uvrstil na prvi pogled namenoma zelo različne igre in tako poudaril njihove bistvene sorodnosti. Pravi, da je fizične/ gibne/ telesne igre sam pomešal z intelektualnimi igrami in tistimi, ki so zasnovane na moči oziroma zahtevajo obvladovanje določenih spretnosti in preračunljivosti« (isto: 41). Med posameznimi vrstami iger tudi ni upošteval razlik med otroškimi igrami in igrami odraslih, kjer je bilo možno, pa je iskal ustrezno obnašanje v živalskem svetu. Vsaka igra razume prevzemanje neke iluzije (in lusio: vstop v igro) na preprost način, igraje namreč zaprt svet, v določeni meri izmišljen. Igralec pozablja nase, začasno odvrže svojo osebnost, zato da bi oponašal nekoga drugega. Oponašanje in preoblačenje so posebne oblike teh vrst iger. Pri otrocih gre predvsem za imitiranje odraslih. Odrasli pa v duhu infantilizacije posnemajo mladino. Tako se nekatere matere oblačijo in lišpajo kot hčere.  

Obnašanje, ki sloni na mimicryi se v veliki meri preliva iz sveta otrok v življenje odraslih. Te igre zajemajo vsa sproščena maskiranja in šemljenja ter preoblačenja, ki se jim prepuščamo. Jasno je, da sem tako lahko uvrstimo tudi gledališke predstave in druge oblike gledališkega dogajanja. Mimicry vključuje vse značilnosti igre, kot so svoboda, dogovor, izključevanje realnosti, omejen čas in določen prostor. 

Vsak avtor ima svojo klasifikacijo iger glede na namen, ki ga zasleduje. Fink pozna le svetov no igro, heideggerjansko bi dobili dve vrsti iger: tiste, ki razkrivajo in tiste, ki prikrivajo življenje za smrt. Berne razlikuje zavestne in nezavedne igre, itd.  

Po Bernejevih opisih se bralec nekaterih svojih iger zaveda. Užitek, ki ga igra kdaj prinese, je često boleč. Res je zmagal, vendar ta zmaga samo reproducira travme, v katerih se nahaja odrasel. Gre za  konflikt - spopad z drugimi in še prej s samim seboj, kar poteka prek preho dov iz položaja Odraslega v Starša ali Otroka. Verjetno lahko izvedemo transakcijsko analizo sami na sebi.
Berne (2007) je igro definiral kot niz transakcij s trikom. Gre za komunikacijo, ki ima svoj skriti motiv. Razlika med njimi je v tem, ali se oseba (igralec) svojega motiva za igranje zaveda in ga izvaja namerno ali se ga ne zaveda. Zavestne igre se v TA imenujemo igre prevare, saj igralec za dosego svojega cilja namerno uporablja manipulacijo, ki vključuje laži in prevare. Igralčeva korist je lahko praktična (denar, materialne stvari, status, vpliv) ali simbolična (maščevanje). Nasprotno pa se nezavedne igre igralec ne zaveda. Občutek ima, da se mu igra dogaja in da je žrtev okoliščin ali zlobnih ljudi. Nezavedno igro igralec nevede in nehote ponavlja z eno osebo ali z več ljudmi, ker je v notranjem konfliktu in skuša dokazati, da ima en del njega prav, drug del pa ne. Igralec začne komunikacijo na en način, nato pride do obrata in komunikacijo zaradi notranjega konflikta nadaljuje na drug način, ki je pogosto nasproten in kontradiktoren prvemu. Nezavedne igre, imenovane tudi igre z obratom so torej igre med deli osebnosti. Žrtev je torej oseba, ki jih igra.

Dinamiko iger je mogoče prikazati tudi skozi Karpmanov dramski trikotnik, ki ga je zasnoval na podlagi analize pravljic, ki pogosto temeljijo na prepričanju, da obstajajo dobri in zli ljudje. V igri (trikotniku) ločimo tri vloge, ki so potrebne za dramski zaplet: Preganjalec, Žrtev in Rešitev. Posameznik, ki je v vlogi Žrtve, verjame, da je žrtev nečesa, kar je močnejše od njega, verjame, da je dobra oseba, ki trpi, ker jo nekdo zatira (Preganjalec) in ker je nemočna potrebuje pomoč (Rešitelja). O psihološki vlogi žrtve govorimo, ko je posameznik odgovoren za svoj položaj, pa to odgovornost zanika oziroma se je ne zaveda.

Posameznik, ki je v vlogi Rešitelja verjame, da obstaja slab človek ali višja sila (Preganjalec), ki ogroža nemočno Žrtev, ki zato potrebuje Rešitelja. Rešitelj torej rešuje Žrtev pred Pregan jalcem ali pa preganja Preganjalca. Posameznik, ki je v vlogi Preganjalca vidi Žrtev kot slabo in ničvredno, sebe pa kot dobrega.

Pomembno je poudariti, da gre za vloge, ki si jih oseba izbere in jih igra, ne pa za njen nespre jemljiv karakter. Vse tri vloge so patološke. Le če ostanemo v Bluesteinovi poziciji 1. jaz sem ok, ti si ok = vsi smo ok, ostanemo izven navedenega trikotnika.

Vsak igralec lahko v isti igri zavzema več različnih vlog oziroma prehaja iz ene vloge v drugo. Trenutek v komunikaciji, ko posameznik prestopi iz ene vloge v drugo je obrat, ki je značilen za nezavedne igre. Npr. žena sprašuje moža, ali v novi obleki izgleda debela. To vprašanje je vabilo za igro, saj si je kupila novo obleko, da bi bila videti privlačna, po drugi strani pa sama dvomi, ali je res privlačna. Z željo, da bi razrešila svoj notranji konflikt, na moža naslovi vprašanje s katerim išče Rešitelja. Če ji mož odgovori, da je debela, je to povod za njun prepir, saj pride do obrata in ona se znajde v vlogi Preganjalca, saj zagovarja svoje prepričanje, da so vsi moški slabi.

Igre lahko klasificiramo tudi glede na okolje poteka. Tako ločimo 1. življenjske igre (Brcni me, Alkoholik …), 2. partnerske igre (Če ti ne bi bil takšen …), 3. družabne igre (Da, ampak … Če to ni strašno …), 4. igre zasvojencev z drogo (Lopovi in policaji …) in 5. druge. 

Bistvo najpogosteje igrane družabne igre Da, ampak je, da igralec predstavi svoj problem, prisotni pa začnejo nizati rešitve na katere igralec odgovarja z Da, ampak … Dobiček igre predstavlja tišina, ki nastane, ko soigralcem zmanjka predlogov oz. možnih rešitev. Namen igre je torej v zavrnitvi predlogov. Oseba nastopa iz pozicije žrtve, ker ima na vsak predlog nek argument in dokazuje, da rešitev njegovega problema ni mogoča. Možna je tudi obratna drža: ne, ampak. Tedaj se posameznik premisli in naknadno sprejme, kar je zavrnil. V NLP na ta način sprejme svojo zgodovino, ruši negativna sidra itd. 

Igro z obratom pa prenehamo igrati šele, ko ozavestimo notranji konflikt, ki sproža igro in ga rešimo. Učenje, kako ne vstopiti v igro ali kako iz nje izstopiti pogosto terja veliko dela na sebi in vaje. Ljudje se običajno odločijo poiskati strokovno pomoč psihoterapevta, ko jih nek odnos zelo izčrpava ali imajo občutek, da se vedno znova znajdejo v istih konfliktnih situacijah ali da privlačijo ljudi, s katerimi se zapletejo v ponavljajoče se igre, zaradi katerih so nesrečni.

3.2 Igra kot kapitalistični družbeni spektakel

Prvi je razlikoval spektakle družbe Rousseau z družbeno pogodbo. Nancy (2012) pravi, da smo spektakel »mi«, sebe drugega, ker sebe medijsko-komunikacijsko reprezentiramo. Vendar pa imamo ljudje izrazito potrebo, da smo (u)slišani. Zato potekajo protesti, poulični upori. Vsaka družba ima svoj spektakel, svojo parolo 'kruha in iger'. Baudrillard je pisal o simulakrih, ki so v kapitalizmu nadomestili original.  

Kako ocenjujemo igre in igralce je odvisno od tega, kako se srečujemo in soočamo z igrami, kako jih igramo. Za nas imajo tudi različne pozitivne ali negativne učinke. Kot vemo je odnos med zmago in porazom oz. izgubo kar odločilen za določene igre. Seveda ni vseeno, za katere vrste igre gre: otroške, športne in videoigre, digitalne. Na olimpijadi v Tokiu 2020 so se legalizirale še nove športne igre kot so karate, baseball, softbol, rolkanje, surfanje, plezanje. 
Razstava slik v Tivoliju nas opozarja, kako je matematika povezana z grafiko npr. fraktali, funkcije. Da je povezana z glasbo pa že dolgo časa vemo od Pitagorejcev. 
  
Poleg edutainment navedemo lahko tudi ekonotainment. Metz Markus in Seesslen (2015) jo definirata kot povezavo pojmov in narativov iz sveta zabave (entertainment) in ekonomije.  Ker so igre vsepovsod navzoče. Škoda je, da nista poiskala pozitivnih iskric. Videti je, da je igralniški kapitalizem primeren za mlade, ki so pripravljeni tvegati. 

Za razliko od drugih avtorjev, ki poudarjajo moč posameznika, pa Adorno in Horkheimer (2002) poudarjata njegovo nemoč in nesvobodo. Zanju je bolj kot kadarkoli prej podrejen nujnim vzorcem, ki so mu vsiljeni preko totalne moči kapitala. Namen kulturne industrije je za Horkheimerja in Adorna (2002) podrediti homo sapiensa kot mislečega bitja sistemu trivializaciji umetnih potreb in nekritičnemu potrošništvu. Glede na te analize bi domnevali, da igrivost primarno ni več prafenomen kulture kot je bila v družbi organske solidarnosti, ampak je epifenomen trga z ambivalentnimi učinki.    
Razsvetljenski filozofi so bili prepričani, da je resnica ena sama, in da so  jo oni spoznali. Z izobrazbo kot Bildung je vsem dostopna. Vsak lahko ugovarja, vendar pa demokratični dogovor ni izključen. Horkheimer in Adorno (2002) pa analizirata razsvetljenstvo kot množično prevaro. Nacizem je reduciral ne-arijce na Unbildung. V kulturni industriji gre za to, da je standardizirana produkcija proizvaja namenjena standardiziranemu  potrošniku. Skozi množično kulturo se oblikuje posameznik, ki ni individualnost ampak je komforten (sledi temu, kar ti diktira družba). Na eni strani kvazi bogastvo, na drugi pa revšči na. Gre za lažna identičnost posebnega in občega). Lažna identičnost je ljudem vsiljena, zato da ljudje mislijo enako. Adorno ni maral Hollywooda, še posebej pa ne jazza. Tehnika sama je tista, ki povzroči poenotenje okusa, običajno tehnologije niso naprednejše od družb, učinke imajo zaradi svoje rabe. Logika umetniškega dela ni enaka na sebi kot logika družbenega sistema. Horkheimer in Adorno (2002) govorita o centralnem nadzoru, ki se kaže tudi v tem, da so razlike med produkti, vsebinami navideznega avtoritativnega vsiljevanja sloga. Okrog leta 1900 se razvijejo koncerni – v tem sta videla konvergenco med avtoritativni mi sistemi (nacizem) in bolj liberalističnimi. V Dialektiki razsvetljenstva Adorno in Horkheimer (2002), je posameznik daleč od svobodnega ali samostojnega. Toliko bolj kot kadarkoli poprej je namreč podrejen nujnim, vnaprej znanim vzorcem, ki so mu vsiljeni preko totalne moči kapitala. Posameznik je kar najbolj sistemsko funkcionalen in najmanj on sam. 

V igri je najpomembnejši profit in reprodukcija. Industrijo ljudje zanimajo le, v kolikor in dokler so njene stranke, potem pa se vez prekine. S kartico zvestobe si zagotavljajo delo, nas pa držijo v njihovi igri. Profitu je popolnoma podrejena tudi kultura, ki jo zato avtorja enačita z industrijo. Kultura je le posel oz. biznis, je v službi družbeno-ekonomskega sistema, niti pa vleče elita oz. gospostvo; ki vladajo družbi. Zato je za kulturno industrijo značilna podobnost. V svojem bistvu je homogena, identična, ponavljajoča, enolična ter predvidljiva. A ta ni isti vsakdanjik prav ta industrija vedno znova ponuja kot neki nov »raj«. (Adorno in Horkheimer 2002). Industrija jima pomeni predvsem na enakost izdelkov in njihovo standardizacijo, prav tako pa na različne tehnike njihovega distribuiranja in promocije. Glasbe ne ustvarja le neka korporacija ali glasbena založba, ampak tudi posamezniki. Bistvena je standardizacija izdelkov zaradi masovne potrošnje. (Welty 1984). 
Beckova diagnoza nevarne družbe (risk society) implicira tudi nevarne igre, ki omogočajo njeno (dis)funkcioniranje. V spektakelskem kapitalizmu gre tudi za igre (samo)zaslepljevanja.
Prikladna metafora za nevarne igre je po naslovu knjige in filma ladja norcev, za zapravljene igre pa Titanik. Če svet upravljajo izkoreninjenci in iztirjenci, ludisti postajajo endisti. 
 
Kompleksna teorija iger vključuje igre za vse in za nikogar. Nekatere so na videz onkraj dobrega in zla, druge pa so znotraj te dihotomije. S Heideggerjevega vidika sta samo dve vrsti iger: tiste, ki razkrinkavajo človeka kot bitje za smrt in tiste, ki služijo pozabi biti. Zgodovinsko primerne so v njihovi vsenavzočnosti do neprepo znavnosti. Oligarhom služijo za prikrivanje njihovih pravih interesov s stilu volka v ovčji koži.  

Zakaj se ljudje igramo med seboj? Radi se zapletamo v klepete in si izmenjujemo »strouke«, ki veljajo za enote socialne akcije. Alkoholik z odnosom do alkohola vzpostavlja stike z bližnjimi. Lahko igramo igre: »alkoholik«, »brcni me«, »dolžnik«, »zdaj te pa imam, pasji sin«, »poglej, kaj moram početi zaradi tebe«, »sodišče«, »frigidna ženska«, zadihana«, »če ti ne bi bil takšen«, »poglej, kako zelo sem se trudil«, »draga moja«, »če to ni strašno«, »loputanje z vrati«, »saj ti hočem samo pomagati« itd. 
Za Galimbertija (2011) so miti preproste ideje, ki jih povzdignemo v mit, ker so udobne, ne povzročajo težav, omogočajo lažjo presojo, skratka, dajejo nam občutek varnosti in nam odvzemajo dvome o naši podobi sveta, tako da nas nemir spraševanja ne sili več, da bi jo razvijali.« Najprej analizira individualne mite in razkrinkava ustaljene predstave o materinski ljubezni, spolni identiteti, mladosti in starosti, sreči, inteligenci, modi, oblasti, psihoterapiji in blaznosti. Nato se posveti kolektivnim mitom (kolektivno nezavedno pri Jungu) o tehniki, novih tehnologijah, trgu, rasti, globalizaciji, terorizmu, vojni, varnosti in rasi. To so Baco novi idoli, ki so maska za manipulacijo s posameznikom in pogosto vir hudega duševnega trpljenja in patoloških pojavov tako pri posamezniku kot v družbi. Skuša  osvoboditi posamez nika in mu tako omogočiti vstop v dejavno, polno družbeno odgovorno življenje; to mu omogoči samo pogumen sokratovski obračun s slepili, ki ga uspavajo v kulturni industriji.
Italijanski filozof Galimberti (2015, 2019) je diagnosticiral mladino kot brezdomce, skvoterje, ki izgubljajo smisel življenja, ker jih družba ne potrebuje. Sprašuje se, kako stopiti v dialog z 'generacijo dejavnega nihilizma'. To je kritično vprašanje, ker je nedavno mladina po svetovnih mestih že protestirala zaradi ukradene (podnebne) prihodnosti. Galimberti (2019) je iz dopisovanja z mladimi dojel njihove glavne probleme in možne odgovore nanje. Starši so postali njihovi advokati oz. sindikalisti. Za dialog z mladimi sta tudi  Chapman in Campbell (2013), ki pravita, da bi se morali odrasli naučiti govoriti jezik ljubezni (svojih) otrok.

Vsaka igra je pravzaprav svetovna, ker živimo v svetu, kakor so to opredelili eksistencialisti, ker smo v ekonomsko-političnem in socialnem globalnem svetu, v svetu dejstev in domišljij skih podob.  Zakaj je »igralniški kapitalizem« (Metz, Sesslen, 2015, 54-55) postal svetovna igra? Borza je postala prostor usode. Najbolj zapletena in preprosta ekonomija postane del igre. Nastane absurden zaprt McLuhanov sistem. »Finančni kapitalizem se je rodil iz presežnega kapitala gospodarstva, ki se je moralo izogniti tekmi med inovacijami in padajočo profitno stopnjo, medijski kapitalizem pa se rojeva iz finančnega kapitalizma, ki ni več dorasel lastnemu pospeševanju in tako presežek svojega kaosa prelaga v medijske reprezen tacije« (Metz, Sesslen, 2015, str. 75). Da bi postal univerzalnejši, se vpisuje v postdemo kratično vzajemno soodvisnost medijev in politike. Politika postaja še bolj odvisna od gospodarstva kot je bila. »Vsi igralci tega sistema infantilizacije in medializacije so prepričani, da so malček pametnejši od soigralcev.« (ibidem, str. 76) Splošno poneumljanje pa se nadaljuje. Ljudje kot 'papagajski' mediji reproduciramo neumnost.  Bolonjska univerza je nova oblika neumnosti.  Banke kot vir bogastva manjšine in siromaštva množic.  

Večina nima realnega odnosa do sebe, ker ga ne mara. Trgovci izkoriščajo naše želje, da smo zase najboljši in najlepši in da je to že kar resnica, ker drugih dejstev ne potrebujemo. Starši so nas povojne otroke raje kritizirali kot pohvalili. Realen odnos do sebe nam je 'privzgajala' šele šola, ker nas je ocenjevala z ocenami od 1 do 5, od nezadostne do odlične. Ne gre za to, da niso le najboljši izdelki najbolj vabljivi, vabljivi so tudi cenejši in slabše  kakovosti. Je prej neuporaben odpadek.  Kritika, ki ni izrecno dobronamerna, nas cefra. Težko se rekonstruira mo. Že v socializmu nismo znali razumeti vlogo negacij in negativitete. Mislili smo, da sedaj ni v redu to, kar bo v prihodnosti v redu, da smo sedaj na nižji stopnji razvoja, ker bomo nekoč na višji. Pri starostnikih je zadeva obratna. če trenutno nismo izrazito bolehni (morbidity), to ne pomeni, da jutri ne bomo.       

Econotainment je igrivo, zabavno citiranje ekonomske latovščine. Po pravilu samouresničene prerokbe novice in govorice postopno privedejo do dejstev, ko se fikcije zgodijo. To pravilo je upošteval tudi Bulgakov npr. v romanu Pilat. Zabava je vedno politična (npr. kralj Herod na željo Salome obglavi zaprtega Janeza Krstnika v istoimenski operi Richarda Straussa). Salomino zlobno veselje je bilo kaznovano. Francoski pisatelj G. Flaubert je skušal izdati Enciklopedijo neumnosti, vendar se je pokazala ta zbirka preširoka. Zato je raje napisal roman o dveh simpatičnih bedakih, ki sta domišljala, da nosita vso težo Zemlje. Nič jima ne uspeva, ker se držita znanstvenih pravil. Potem sta skušala samo prepisovati že znana dela, vendar pa je Flaubert prej umrl kot je bilo poglavje končano. Za Metza in Seesslena je neumnost najbolj razširjena surovina kapitalizma. Keller je skonstruiral še izraz 'infotainment' – zabavno infor miranje. Kritika univerzalnega intelektualca, ki govori v imenu vseh. Moral bi se omejiti le na lastne ekspertize.

Morda bi morala Metz Markus, Seesslen (2015) pokazati še pozitivne strani econotainmenta. Kaj je v njem tako privlačnega za množice? Morda ne to, da ni zaželeno misliti. Privlačno je, da se ljudje na nek način izrazijo, da se angažirajo, ker bi jim sicer sledila popolna pasiviza cija. Morda ni mogoče v Heglovem smislu drugobiti kot svoje še česa ponotranjiti. Širjenje poneumljanja je znak enodimenzionalnosti, fetišizacije, poplitvenja. Odpori kritičnemu mišljenju (Šušnjić) so bili v vsakem obdobju, ne le v našem. Dobro jih je poznati, da se kateremu izognemo. To so grmade, droge, obljubljanja, grožnje, iluzije, avtoritete, nasilja,… Metz Markus in Seesslen podobno kot Hessel predvidevajo tudi različne oblike upora. 

V vojnah razvedrilne industrije za število gledalcev in naročnikov oddaj se trošijo milijarde dolarjev sporoča časopis The economist (2019). Disney in AT & T nastopata proti Netflixu, Amazonu in Applu. Zaenkrat bolje kaže Disneyu. 

Beseda politainment je sestavljena iz politike in zabave , opisuje težnje v politiki in množičnih medijih k oživljanju političnih poročil in poročanja o novicah z elementi odnosov  z  javnost mi za ustvarjanje nove vrste političnega komuniciranja . Politainment navzven poudarja politične vidike sporočenih informacij. Opira se na tehnike iz pop kulture  in  novinarstva. Skuša napraviti kompleksne informacije bolj dostopne ali prepričljive in odvrniti pozornost javnosti od politično neugodnih tem. Soodvisnosti politikov in medijev so znane kot  politično - medijski kompleks.

Dvomljive vrline vsebinsko dopolnimo tako, da novicam damo  senzacionalistični nadih.  Tako se politika giblje na isti zabavni ravni kot  izobraževanje in ekonomija.

Običajne manire so v poročevalskih poročilih ali medijih so včasih  posplošeno  zagovarja le ad hominem in poskušale poudariti vrline in karizmo (" xyz bo Ameriko spet naredil veliko ") ali slabosti in slabosti (z odpovedjo : " xyz bo uničil to državo" ). Slednji primer je znan tudi kot zastraševanje. Bolj zmerne oblike uporabljajo nenatančen , metaforičen jezik ( alegorija , metonimija , perifraze , kenning itd.).

Politainment je komunikacijski vidik politikov za promocijo njihove stranke in prikrajšanje političnega nasprotnika za resnico. Gre tudi za strategijo založnikov,  novic,  novinarjev,  itd. Novinarsko delo danes ovirajo ali komplementirajo že roboti.

Politična pripravljenost je lahko dejavnik pri identifikaciji strank , ki množično vpliva na izbi re volivcev , zato je postala nepogrešljivo orodje pri političnih kampanjah in volitvah. Lahko je tudi ena od na videz neškodljivih sestavin množičnega manipuliranja do  političnega in psihološkega vojskovanja. Primera za to sta referendum o odcepitvi VB iz EU, ameriške in ruske volitve predsednikov itd.

Za tiste, ki ne poznajo družbe simulakra, in ostajajo v dilemi originala ali ponaredka oz. posnetka, je odgovor istanbulskega trgovca, da gre za športne copate kot originalni ponaredek, presenetljiv. Je pa za nas tudi poučen, ker gre za zgodbo potrošnikov,  ki radi kupujejo  kar najcenejše izdelke in se zato pripeljemo v določeno trgovino (Leclerk, Hofer, Spar), kjer je tisti dan zaželen izdelek najcenejši. Zasvojeni z nakupi se ne sprašujejo po količini odpadkov, ki jih na ta način 'proizvedejo' in tudi ne po tem, kolikokrat in kako je bil določen izdelek ponarejen. Ne pomislijo, da je ugodno za kupce, neugodno za proizvajalce. Ne pomislijo, da nam trgovci ponujajo nižje cene izdelkov zaradi sramotno nizkih plač izdelovalcev. To je zgodba o zdravo rastočem gospodarstvu v nezdravi družbi. Vendar se tisti, ki pristajamo na 'pravično trgovino' skušamo tej sleparski igri izogniti, čeprav se vsak kdaj pa kdaj ujame vanjo.  

Wheen (2007) nam pove, kako se kaj hitro prevaramo za ceno, kakovost izdelka in njegove učinke in za obljube politikov. Platon je prvi filozof, ki je razlikoval med originalno idejo in posnetkom in celo med posnetkom posnetka (gr. mimesis mimeseos). V primeru proizvodnje in nakupa bi bil to že ponaredek ponaredka, kar bi pomenilo npr. srajco iz recikliranega materiala. Tudi športni copati so lahko iz recikliranega materiala. Originalni ponaredek je  še najboljši med ponaredki, ker pri Platonu obstaja še ponaredek ponaredka tako kot posnetek posnetka (gr. mimesis mimeseos). Mar ni absurdna terminologija, po kateri govorimo o ohlajanju gospodarstva v pregretem ozračju ali vroči politični jeseni, partnersko zvestobo prenašamo na potrošnjo. Hitra hrana (fast food) je učinek tudi hitre mode. Film True Cost pa ne more pokazati prave cene divje globalizacije ali glokalizacije, ker nam ta račun še ni izstavljen. Navsezadnje dobi bralec vtis, da tolikanj proklamirana managerska inovativnost celo za krizne in kaotične primere ni tako inovativna kot se zdi. Kot da se veda o vodenju nanaša le na srednji sloj birokratov, ne pa na najnižji sloj najbolj izkoriščanih delavcev. Da ima upravljanje z ljudmi svoje meje je razvidno tudi iz dejstva, da se nepredvidoma in nenadoma na nekem kraju v nekem času pojavi kak avzanosrat ali terorist, ki uredi 'stvari' na svoj ultimativen in eksekutiven (samo)morilski način. 

Ali sploh kupimo kaj originalnega? Že nemški filozof Günther Anders (1985) je zapisal: »če postane dogodek v formi svoje reprodukcije pomembnejši kot pa v svoji originalni formi, se mora original ravnati po svoji reprodukciji«. Znotraj ciklusa razširjene proizvodnje, potrošnje in ponovne proizvodnje pridemo le do rezultata ponarejenih originalov, ne pa originala samega, stvari same (Husserlov izraz) ali stvari po sebi, ki je Kantova nespoznavna Ding an sich. Kaj je tedaj sploh original in kje je? Za stare civilizacije je bilo to Sonce, ki so ga po božje častili, za Stare Kitajce so bili to zakoni neba, ki so se jim podrejali, za Platona je bilo to Ideja, ki je imela vlogo sonca svobode, za Aristotela je to prvi gibalec, ki kot forma forme oživlja vse forme narave, politične ureditve in mišljenja, za kristjane je to Beseda, ki ostaja pri Bogu in prihaja v svet. Ker smo danes v postresničnost nem stanju priče inflaciji besed z izpraznjenimi pomeni, kar spominja na srednjeveški nominalizem, smo priče tudi neuporab ljenim in zavrženim izdelkom, ki so izgubili simbolne pomene. Ne bi smel biti cilj preobilje dobrin, ki jih ne moremo do konca porabiti, ampak predvsem dobrota, ki je ni nikoli dovolj kot nam pokaže poslanstvo Pedre Opeke na Madagaskarju. Zato ne gre najprej za vseživljenjsko izobraževanje z namenom, da bi bili čim bolj in čim dlje konkurenčni na trgu delovne sile, ampak še prej za vseživljenjski etični obraz, ki ga še lahko pokažemo drug drugemu, kar je skladno tudi s humanistično teorijo dr. Zorana Jelenca.         

Sončeva hči je vedno nasmejana, razigrana, vesela.
Je kot hod deklet s planin, kot angel Gospodov, 
Ki prinaša vedno nove radosti. 
Nikoli ji ne zmanjka izročkov, informacij, slik, deklamacij. 
Govori vse jezike ljubezni.   

3.3 Arhetipski viri iger 

Nezavedno – naša prava narava
Ljudje smo kot drevesa. Okolju kažemo svojo zunanjo podobo, korenine pa skrivamo v globinah. Vprašanje je, koliko se zavedamo sebe, vlog, ki jih igramo, in mask, ki jih nosimo. Človek se namreč že v otroštvu nauči poistovetiti se s prepričanji in vlogami, ki jih igramo, da bi bil sprejet, ljubljen. Žal to pomeni, da prepogosto zanika sebe, kar ga pahne v otopelost, zbeganost in nezadovoljstvo. 

Pod 'našo streho' se od otroštva nabira ogromno čustev, dogodkov, spominov. Mnogo jih potlačimo, ker so boleči. A čeprav jih zaklenemo v deželo nezavednega, nas podzavest spremlja skozi življenje in vpliva na vsa področja našega življenja. Razmerje med zavestnimi in nezavestnimi možganskimi procesi znaša cca 1 : 10.000.000! Upravičeno se zato ponuja vprašanje, v kakšnem obsegu se posameznik zaveda sebe in svoje prave narave.
Šola arhetipov™ je novoustanovljena šola, ki je nastala z namenom sistematičnega predajanja znanja s področja arhetipov. Znanje in razumevanje arhetipskih struktur je ključno za vse ljudi, ki želijo osebnostno duhovno rasti. Arhetipe zasledimo prav v vseh kulturah, saj so prav z arhetipi ljudje v preteklosti želeli razložiti naravo Življenja in našo vlogo v njem. Arhetipi so naši vzorci delovanja, razmišljanja in obnašanja. So lahko hkrati izvor naših izzivov in darov. Če želimo živeti srečno in izpolnjeno življenje ter dosegati svoje želene cilje, je znanje arhetipske psihologije neprecenljivo. Pri NLP-ju se jih nismo učili.  

Arhetipi po Jungu:
-	Princeska/Princ − oseba, ki vedno pričakuje, da bo poskrbljeno zanjo.
- Kralj/Kraljica − oseba, ki je v svojem življenju prevzel vodilno in dominantno vlogo. Lahko je ljubeč in pravičen 'kralj', lahko pa je dominanten in tiranski.
- Poslovnež/Poslovna ženska − oseba, ki ogromno energije usmerja v poslovni svet in vse svoje življenje vidi skozi prizmo 'poslovnega'. Ta svoj dar lahko uporablja v širše dobro in je tako čudovit vodja, ali pa v pridobitniške in sebične namene, ne da bi pomislil na druge.
- Žrtev − osnovni arhetip, ki je skupen vsem. Žrtev nas uči, da so v življenju lahko žrtve ali pa kreatorji − vse je odvisno od nas samih.
- Ranjeni otrok − otroštvo je mnogim prizadejalo rane in tako mnogo ljudi v sebi nosi ranjenega notranjega otroka. Če je notranja rana zdravljena, nam prinese izjemne dragulje razumevanja življenja. V nasprotnem primeru v svojem odraslem življenju nenehno poustvarjamo rano iz otroštva (srečujemo ljudi, ki nam to rano vedno znova odpirajo in nas prizadanejo). Ključ spremembe je v nas samih − odkriti moramo svojo rano in jo pozdraviti. Šele tedaj smo pripravljeni na srečne in ljubeče odnose in situacije. 
- Umetnik/Umetnica − oseba, ki v sebi izraža ogromno umetniške, kreativne energije. Ta se lahko izraža na mnogo načinov. Pomembno pa je, da človek te energije ne blokira, npr. zaradi slabe samopodobe ('ah, saj to ni nič vredno!'), saj nespoštovanje lastnih arhetipskih energij pripelje do različnih blokad in izzivov (fizičnih in psihičnih). Oseba, ki nenehno ustvarja, kreira − tako življenje kot umetniške izdelke.
- Avanturist/Avanturistka − oseba, ki je po naravi zelo pustolovska. S tega vidika je lahko zelo zanimiva in dinamična, vendar pa je pomembno, da se občasno nauči tudi umiriti in sprejeti mirnejši zanos življenja. Pri 'avanturistih' moramo vedeti, da potrebujejo ogromno dogajanja in spontanosti, ter presoditi, ali to odgovarja tudi nam.
- Ljubimec/Ljubimka  je oseba, ki se nenehno zaljublja v ljudi in življenje. Prikazuje 'ljubezen ski' aspekt človeka. Ljubimci so čudovite osebe, ki  živijo ljubezen, strast in romantiko ne glede na karkoli. 'Ljubimec' naj bi ne skakal iz odnosa v odnos, saj se lahko znajde v začara nem krogu strasti in bolečine.

Myss (2006) pravi:"Vsak arhetip je samo individualni izraz univerzalne energetske forme povezave z božanskim. Je pot, ki nas najde, mesto kjer se zavemo, da nimamo izbire, kar pogosto povzroči besne bitke med egom in višjo močjo našega duha." Vida Žabot je primer za arhetipov upornice proti zastarelim razmeram v cerkvi, duhovne iskateljice modrosti, fašionistke lepih oblačil in advokatinje osebnosti kakršna je. 

Arhetipi so naši sopotniki na poti samospoznavanja, ki nas vodijo k našemu najvišjemu potencialu. Da bi našli pogoje svojega posvečenega dogovora moramo identificirati 12 glavnih arhetipov našega podpornega sistema. Štirje med njimi so lastni vsem in predstavljajo arhetipe preživetja. Ostalih osem je intimno povezanih s potjo vsakega posameznika in se razlikujejo od posameznika do posameznika, glede na posvečeni dogovor s katerim smo se rodili.

Ti arhetipi vodijo in kontrolirajo naše življenje, če z njimi ne upravljamo mi, če jih ne spozna mo in jih zavestno vključimo v svoje življenje. Predstavljajo naše različne izzive, strahove in ranjivosti, s katerimi se moramo soočiti in jih preiti kot del našega posvečenega dogovora. Tako po eni strani postanejo naši zavezniki, po drugi pa nam onemogočajo, da bi sklepali kompromise zaradi preživetja.

Sam sem se identificiral z arhetipi duhovnega raziskovalca, intelektualca, ustvarjalca, otroka, Tončko pa kot žrtev, upornico.  

V nemočni obliki se bo Otrok počutil kot sirota, prestrašeno in ranjeno, želel se bo skriti, zbežati stran ali enostavno delovati iz nekontrolirane histerije. Žrtev bo obsojala. Saboter bo spodkopaval ideje in bo morda padel v samodestruktivno obnašanje. Prostitutka pa sklepa kompromise, da bi ostala v povezavi s to osebo.
 
Kaj je prav, je že antično vprašanje? Otrok kot arhetip prepozna strah, vendar se bo odločil za riziko, ki je potreben za rast v bolj zrele oblike povezovanja. Žrtev se bo postavila zase in bo prevzela odgovornost, ter ne bo obtoževala, temveč bo izbrala pozitivno akcijo. Saboter bo sprejel priložnost in riziko, ki podpirajo opolnomočene odločitve. Prostitutka pa bo odklonila sklepanje kompromisov s svojim samovrednotenjem, z vedenjem, da bo vedno poskrbljeno zanjo, ne glede na to, s kom je v svojem življenju (Myss, 2006).

Myss (2014) posodablja Junga. Arhetipi so univerzalni vzorci obnašanja, ki nam pomagajo bolje razumeti sebe. 10 arhetipov v tej knjigi predstavlja prvobitne teme moči, ki opredeljuje jo današnje ženske. Myss razlaga, kako se je določen razvijal in do podrobnosti razkrije njegove edinstvene lastnosti, opredeljujočo milost, življenjski izziv in druge pomembne informacije, s katerimi si pomagate pri ugotavljanju, ali ste del te arhetipske družine in če ste, kako izkoristi ti njeno moč. S tem zna njem lahko sprejemate zavestno odločitve o vsem - o karieri ali partnerskih odnosih -, se izognemo pogostim pastem svoje osebnosti in tako izkoristite svoje prednosti. Uporabite energijo svojega arhetipa, da izrazite resnični namen, zaradi katerega ste se rodili. Kljub nepredvidljivosti živimo do konca. Myssinih arhetipov na njenih spletnih straneh je cca 100. Naštejmo jih nekaj:

1.	Odvisnik, potrošnik, 2. Advokat, lobist, okoljevarstvenik, 3. Alkemist, znanstvenik, izumi telj, vizionar, 4. Angel, veliki oče ali mati, 5. Umetnik, arhitekt, 6. Atlet, športnik, 7. Ekvilib rist, 8. Brezdomec, 9. strahovalec, 10. Revež, sirota, 11 ranjenec, 12. Uničevalec, 13. Detek tiv, 14. Diletant – amater, 15. Don Juan, 16. Zdravnik, 16. Eksorcist, šaman, 17. Uživač, 18. trpin, 19. Posredovalec, 20. sodnik, 21. Kralj, vodja, 22. Osvoboditelj, 23. Ljubimec, 24. Mesija.  Nekateri so značilni bolj za moškega, drugi bolj za žensko. Vsi pa imajo pozitivne in negativne lastnosti. 

V zadnjem času je nastal nov arhetip fašionizem, ki izloča vse, ki mu ne sledijo, pa četudi je to v funkciji grdega in ne več lepega npr. industrijsko strganih oprijetih kavbojk. Ti arhetipi so pomembni za tistega, ki vse svoje vlaga vanje, za druge so to le delno aktualne in delno potencialne podosebnosti. 

Myss izhaja iz raznih arhetipov kot so otrok, žrtev, prostitutka, saboter. Myss (2006, 353-360) nam opiše tudi čakre in hiše. Daje nam navodila, kako se spraševati po našem etičnem odnosu do osebnih vrednot, motivacijo in odnos z drugim. Kam nas pretežno vodi strah pred izgubami ali zaupanje? Vztrajno se je treba bogatiti s pozitivnim nasprotjem, ki jih najdemo v prošnjah, afirmacijah, molitvah. 

Arhetipi so osnovni jezik naše duše, našega nezavednega. So naši sopotniki na poti samospoz navanja, ki nas vodijo k našemu najvišjemu potencialu. Da bi našli pogoje svojega posveče nega dogovora moramo identificirati 12 glavnih arhetipov našega podpornega sistema. Štirje med njimi so lastni vsem in predstavljajo arhetipe preživetja. Ostalih osem je intimno poveza nih s potjo vsakega posameznika in se razlikujejo od posameznika do posameznika, glede na posvečeni dogovor s katerim smo se rodili.

Ti arhetipi imajo to lastnost, da vodijo in kontrolirajo naše življenje, če z njimi ne upravljamo mi, če jih ne spoznamo in jih zavestno vključimo v svoje življenje. Predstavljajo naše različne izzive, strahove in ranjivosti, s katerimi se moramo soočiti in jih preiti kot del našega posveče nega dogovora. Tako po eni strani postanejo naši zavezniki, po drugi pa nam onemogočajo, da bi sklepali kompromise zaradi preživetja.

Kaj je prav, je že antično ortoreksično (rg. orthos logos, lat. recta ratio) vprašanje. Otrok kot arhetip prepozna strah, vendar se bo odločil za riziko, ki je potreben za rast v bolj zrele oblike povezovanja. Žrtev se bo postavila zase in bo prevzela odgovornost, ter ne bo obtoževala, temveč bo izbrala pozitivno akcijo. Saboter bo sprejel priložnost in riziko, ki podpirajo opolnomočene odločitve. Prostitutka pa bo odklonila sklepanje kompromisov s svojim samovrednotenjem, z vedenjem, da bo vedno poskrbljeno zanjo, ne glede na to, s kom je v svojem življenju (Myss, 2006).
 
Zato je pomembno, da se naučimo opazovati svoje boleče vzorce in  spremenimo svoje reakcije do poti, skozi katero se iz pepela v življenje dvigujemo kot feniksi. Arhetipi so najbolj sistematičen odgovor na vprašanje, katerim arhetipom sledimo.

Znano je, da trdi časi minejo, trdni značaji pa ostanejo. Znano je tudi, da se trdota zlomi s trdoto (lat. dura duris franguntur). To je Nietzsche ubesedil z ugotovitvijo, kar ne zlomi, okrepi, kar je podobno kot napotek, da raba organe krepi (Lamark). To Holiday razloži z ugotovitvijo, čim večji je ego, tem trši je padec. Po njem smo v procesu napredovanja, na vrhu in na dnu. Vsakokrat lahko svojo razvojno fazo ocenimo. Po Camusu si lahko Sizifa predstavljamo srečnega v obeh fazah. Očitno je vesel, da se mu to dogaja.  
 
Lahko smo v različnih psihičnih stanjih: 1. samo žalostni, depresivni, 2. veseli kljub  žalosti ali 3. samo veseli. Sam se znam veseliti tudi kljub tegobam.  Posameznik  se veseli samega sebe in drugih, kadar je pretočen, enostaven, avtentičen, kadar je deležen neskaljene sreče. Rečemo, da je transformiran. Po vnuku Martinu vidim, da je bil po  rojstvu že vesel, ker se je dojil. Kadar ga nič ne moti, je prijazen. Tudi Simon je bil, a zdi se mi, da je zdaj malo manj odprt. določeno obdobje je bil uporen. Že v petem letu je izkazoval veselje do šahiranja, potem pa so ga preplavila nagnjenja do risank.   Motiv šaha je podoben kot drugod – postaviti in uveljaviti se pred drugimi in pred samim seboj, premagovati samega sebe in druge.

Na zadnjem svetovnem nogometnem prvenstvu v Rusiji (2018) smo spremljali, kako so se navijači evforično veselili, kadar je njihova nacionalna ekipa zmagala. Pri Hrvatih smo videli, da so jih sonarodnjaki doma počastili, tudi ko so s Francijo izgubili, ker so osvojili drugo mesto. Zvonili so cerkveni zvonovi, nebo so preletavala letala, srca so se topila v veličastju. Po Goetheju vemo, da se zveličavnega trenutka (gr. kairos) ne da obdržati. 

Pogosto je opozicija med kronosom in kairosom vsebovana v razliki med negativno svobodo zavračanja in pozitivno svobodo sprejemanja. Kairos je seveda večpomenski izraz. Pomeni dobrega boga Cerusa, srečo in priložnost.   Tako kairos kot veselje nista samoumevna, ker ju usodna stihija spodkoplje. Za slabe in negativne odločitve posameznik plačuje na različne načine, za dobre se pa investira, angažira v zanosu. 

Kairos je mogoče metakognitivno ohranjati. Francozi so 1. mesto na svetovnem prvenstvu v nogometu ponovili. Tudi šahovski prvaki so ga ponavljali (Lasker, Capablanka, Aljehin, …). Krščanstvo pozna  dialektiko prve ga in zadnjega. Kristusovo prikazovanje Na Gori (blagor tistim, ki so žalostni,…) pomeni, da ni treba že vnaprej jokati zaradi bodočih izgub. Zakaj lahko življenje tudi namerno izgubljamo. Po eni strani povesta to latinska izreka: Disce parvo esse contentus – notranjo žalost osmisli s skladnostjo pomena in Victrix causa diis placuit, sed victa Catoni. Stvar zmagovalna bogovom je všeč, zgubljena  Katonu (iz Lukana, Farzilija).  Jezus je umrl za bodoči obči blagor. Latinski carpe diem že vključuje dialektiko delnih izgub za končno zmago. 
 
Kakšne strategije uporabljamo? Jader Tolja in Specialni Francesca (2011) opredeljujeta razne osebne strategije kot so: 1. prestiž oblasti, zunanje moči, 2. skromne potrebe, 3. zanikanje potrebe (npr. samotni jezdec oz. jadralec, gorski plezalec) po pomoči drugih. Takšen je bil moj oče. 4. Odpor nastane tedaj, ko nam kakšna zunanja okoliščina prepreči, da bi začeto delo dokončali. 5. Strategija odmaknjenosti oz. biti neopažen deluje s kritične distance do drugih, ki naj ravnajo, kakor da me ni. To strategijo sem igral v mladosti, ker so me starši v otroštvu izločili iz igre. 6. Zapeljivost pa nasprotno stremi k veliki (spolni) pozornosti zase. Rekli bi, da ji gre za bližino. 7. Strategija aktivista je 'biti vedno v areni'. 8. mimetizem določenih ljudi je, da pokažejo takšen obraz kot mi želimo, da ga. To je prilagajanje volji oblasti. Vsaka strategija je do določene meje produktivna. Spreminjamo jih glede na naš občutek celovitosti. Veselim se, ker sem postal povsod zaželen. Očitno sem v večji meri aktivist v areni kot nekoč. Skoraj ničesar ne delam zgolj zase.  Dolgo časa nisem bil prepričan, da vse te vloge bolj ali manj tudi igram.         

Watts (1994) zagovarja mnenje, da je naša negotovost posledica iskanja varnosti in da je, nasprotno, odrešenje in duševno zdravje mogoče najti samo v radikalnem spoznanju, da se ne moremo rešiti na noben način. Sklicuje se na zakon obratnega učinka. 

S. Weil piše o odnosu med milostjo in gravitacijo. Milost razumem kot pomoč od zgoraj in gravitacijo kot privlačnost drugih in drugega. V življenju je najpomembnejša gravitacija, ker je ta zakon univerzalen. Ko težimo k nečemu, smo podvrženi gravitaciji na psihični ravni. Hicksova piše raje o zakonu privlačnosti. Naša osebnostna gravitacija je spremenljiva prav tako kot socialna. Če osebnostno ne napredujemo, nazadujemo. Zato se moramo neprestano truditi za prilagojen razvoj.  

Zakaj se nekatera bitja bolje prilagodijo kot druga? Ker se nameravajo in pri tem vztrajajo. Vsako bitje oblikuje svoje delovanje v smislu sposobnostjo upravljanja z realnostjo po svoji nameri učinkovitosti in kakovosti.  Kadar netimo konflikte, smo v nihalu (Zeland). Tedaj to ni božanska matrika (Braden, 2010). Struktura nas navaja k stereotipnemu mišljenju.  Pri transurfingu gre za medsebojne harmonije, za dinamiko različic, za sprejemanje tega, kar je. Bistveno je, da druge znamo poslušati,  jim zaupati, jih negovati in vanje verovati. Tako kot zaupanje v lastne sile, tako tudi zaupanje v drugega povečuje njegove sposobnosti.  

Čim bolj težimo k svetlobi, večja je senca. Čim bolj se zavedamo, večje je nezavedno, bolj se nam zdi, da so drugi v temi. Kako se je rešiti? Razlikujemo med osebno in arhetipsko senco. 

To pomeni zatreti en del arhetipa, ga projicirati in združiti z močjo in znova dobiti celoto. To je bolje kot pa se sploh ne meniti.  Zdravnik bi rad izkusil arhetip zdravje-bolezen. Nagnjen k iracionalnemu poskušanju, da duševno ne umremo. Učitelj bi moral ohraniti v sebi otroško nevednost, da lahko z njo budi v učencih željo po znanju.

Na učni uri Filozofija za življenje sva 5. 3. 2019 smo na DCA Gosposvetska 4 predstavljala aktualno temo Kako lahko vrednotimo uporabo tehničnih aparatov v domačem gospodinjstvu? Jana Malovrh se je pri izhodiščih za vrednotenje poslužila psihološke teorije načrtovanega vedenja (vir: Icek Ajzen, 1991), Bogomir Novak pa je na kratko razložil štiri teorije našega odnosa do tehnologije v domačem gospodinjstvu kot so: apologetska - zagovorniška, negativna oz. odklonilna, znanstveno nevtralna in antropološko kompleksna. Ugotovili smo, da kompleksno teorija vključuje vse tri in da nobena ni izključno napačna ali izključno pravilna. Pri odločanju za ali proti uporabi določene tehnologije v gospodinjstvu ali kje drugje je najboljši celovit premislek glede njihove uporabnosti. Ga. Jana bo glede na izpostavljene kriterije interpretirala odgovore respondentov na njen vprašalnik o socialnih robotih kot pomočnikih starejšim, o katerem smo se tudi pogovarjali.  

Ko je Karel Čapek pred skoraj stotimi leti v svoji gledališki igri prvi uporabil izraz robot, je le malokdo verjel, da bodo ti stroji postali naša resničnost. Tehnologija povsod trka na naša vrata in izziva različne reakcije. Pogovarjali smo se o njenem pozitivnem in negativnem vplivu na človeka ter odpirali tudi druge dileme - staranje družbe, generacijske razlike, prihodnost tehnologije.  

Na tej poti do sreče se potrudiš in uporabiš vse, kar bi ti na poti k bolj pozitivnem vsakodnev nem doživljanju, pomagalo - poslušaj glasbo, ki ti je všeč, druži se s pozitivnimi, navdihujoči mi ljudmi, beri pozitivne, duhovno bogate knjige, zazri se v jasen cilj v svojem življenju, h kateremu boš strmela. To je precej zahtevna naloga, a verjemi, da se splača potruditi, ker je plačilo za to neizmerno zadovoljstvo in osebna sreča. 

Kaj Myssova pri vsakem arhetipu želi dosegati? Krepiti pozitivne strani, tako da ne negira negativnih. Upiranje še bolj povezuje kot motiv, zaradi katerega se upiramo. Upornica postane podobno kot Žabotova advokatinja novega sveta. Po ovinku stojimo na stališču svojih staršev. Tudi to je treba presegati, a kako. Na naš vrednotni svet ne vpliva toliko to, kar površno sprejemamo, kakor fragmentarne predelave in inovativne preureditve tega, kar zavračamo. Temu bi v NLP dejali premikanje vrednot. To se dogaja v starostnih fazah. 

3.4 Veselje do šaha, veselje do (uspešnega) življenja
Šah je kraljevska igra, torej igra nad igrami predvsem v smislu lepote, poštenosti in neizčrpne vsebine. Mnoge privlači in očara ravno zaradi svoje kompleksnosti in neskončnosti. 

Šah preslikava naravne in družbene procese. Za Tarrascha je miniatura življenja. V šahu spoznaš vrednost volje, pridnosti, naučiš se porazov, ki jih lahko povzroči že najmanjša napaka, podobno kot v življenju. Je boj za obstanek. Prisotna je dialektika (nič ni trajnega, spremembe). Vsega se ne da predvideti. Šahovska igra je sicer determinističen sistem, katerega obnašanje pa zaradi številnih možnosti ne moremo v celoti napovedati. To pa je značilnost stohastičnih sistemov kot je npr. življenje.

Šah je veselje do gibanja kmetov in figur, do soočanja dveh bojnih formacij. Šahovnica npr. ni ravna ploskev ampak se ukrivi zaradi gibanja figur, podobno kot se krivi entiteta prostor-čas zaradi delovanje gravitacije. Vse figure in kmetje ene strani težijo k matiranju nasprotnikovega kralja. Med igro se spreminja vrednost figur, spreminja se pomen polj na šahovnici in tudi tempo (čas) ni konstanta. Za šah velja podobno kot za fiziko. Je podobnost z Einsteinovo relativnostno teorijo. Kljub teoriji načrtovanega vedenja, je šah zlasti ob močnejšem nasprotniku nepredvidljivo skrivnosten po pasteh in naključnih preobratih.

V šahu veljajo podobna logika pri reševanju problemov kot v naravoslovnih znanostih ali v družbenoekonomski sferi.  Analiza stanja – ocena (sinteza spoznanj) – predlogi rešitev oz. sprejemanje odločitev.  Vemo, da  je velikokrat težko postaviti pravilno oceno, po drugi strani pa je zelo zahtevno tudi predlagati rešitev ali sprejeti pravilno odločitev.

Je matematično-računalniško neobvladljiv problem (teorija iger). Šah je po eni strani deterministična igra: iz vsake pozicije obstaja omejeno število regularnih potez, kar pomeni, da je število vseh možnih pozicij teoretično omejeno. Vendar s številom premikov eksponentno narašča število možnosti, kar pa presega zmogljivosti računalnikov. Trenutno so računalniki v celoti kos pozicijam z največ 6 figurami na šahovnici (program Nalimov). Zato lahko govorimo o neobvladljivem problemu.

Najprej je treba poznati strategije pozicijske igre. Verjetno imamo nekateri raje kombina torično igro kot pozicijsko. Elementi prve so dvojni udar, vezava, odkriti napad, odkriti in dvojni šah, kombinacije s skakači (šah-šeh, šah-šuh, šeh šuh, šuh-šuh, zadušeni mat), vilice, žrtev za osvobajanje oz, odpiranje vrste, linije, diagonale, sodelovanje figur, dirigiranje, omejevanje gibanja nasprotnikovih figur – blokada, eliminiranje obrambe, osvobajanje polja za svojo figuro ali kmeta npr. za (dvojni) napad ali mat, prekrivanje t. j. prekinitev povezave v obrambi, kombinacije z osvojitvijo močnih točk, ki so blizu nasprotnikovemu kralju, odklon, k. s povezanimi temami.  Tematika šahovske taktike sestavljajo še naslednja poglavja: napad, žrtev, umik, medpoteza, odstranitev zaščite, blokiranje, deblokiranje, odpiranje linije, krčenje linije, prekinitev linije.
Šahovska taktika je enaka poslovnim in zasebnim taktikam vsakega posameznika. Šahovski problemi in uganke so naši vsakodnevni poslovni in zasebni problemi. Vendar jih ne povezujemo pogosto s šahovsko igro. 
Zakaj je uvedeno učenje šaha v naše devetletke? Šah je sestavni del kulture. Pomaga razvijati koncentracijo, spomin, samokritično mišljenje, ocenjevanje in analizo situacije na šahovski deski. Po spoznavanju strateških in taktično-kombinatoričnih načel je specifičen, po nalogi preračunavanja potez in nasprotnih potez pa je podoben logiki in matematiki, po spoštovanju soigralca pa vzgaja za etično držo. 
Šah je občudovanja vredna vojaška igra. Je tudi umetnost in znanost, ki združuje elemente taktik z dolgoročno strategijo. Tisti strategi, ki so zmožni razlikovati prefinjen prehod med različnimi fazami (odprtje, sredina in konec igre), bodo brez oklevanja držali oprijemljivo prednost pred svojim nasprotnikom. V bistvu je to tisto, kar razlikuje najboljše stratege od drugih. Ideje, kdaj in kako izvesti direkten napad, braniti strateško točko ali začeti z protinapadom, se nam zdijo enostavne, vendar je vpleteno nenehno ocenjevanje zalog, časa in planiranja.
 Najbolj pomembna naloga vsakega igralca šaha, da med igro ves čas analizira položaj. Veliko mojstrov med igro ne razmišlja o prihodnjih potezah, temveč o trenutnem položaju. Vedeti morate, da pravi plan in pravilno potezo najdete le takrat, ko se popolnoma zavedate situacije.
Unikatne strateške karakteristike šaha so vsekakor prenosljive tako na vojaško znanost kot na ravnanje podjetja. Zato lahko v obeh primerih uporabimo osnovna načela šaha za planiranje strategij vojskovanja ali poslovanja. Pri šahu je pomembno, da poznamo teren (pozicijo) in se prilagajamo na postopne in hitre spremembe. 
Tako je tudi v poslovanju. Preden se odločimo in naredimo poslovno strategijo kako se potegovati za tržišče, je pomembno razumeti tržišče do potankosti. To vsebuje analizo prednosti in slabosti  podjetja, kdo je naša konkurenca, kaj so njihove močne in šibke strani, katere tržne karakteristike izstopajo in mnogih drugih koščkov informacij, ki bi jih naj pregled analize poslovnega procesa razkril. Poznati navade nasprotnika in ga razumeti, nam omogoči, da razvijemo taktiko z večjo natančnostjo. Da postaneš uspešen šahist, moraš imeti sposobnosti razumeti namere svojega nasprotnika.
V analih vojskovanja (podjetništva, šaha, borilnih veščin) je splošno znano, da udariš na najšibkejši točki z najbolj učinkovito silo. Ob tem je jasno, da moramo našo potezo prikazati tako kakor, da smo nasprotniku blizu, a smo v resnici daleč stran od njega. Ko vrne udarec, nas ni nikjer in njegov udarec zazveni v prazno. Takšna taktika zmede našega nasprotnika. “Moj sovražnik ne sme vedeti, kje se nameravam bojevati. Če ne ve kje se nameravam bojevati, se mora pripraviti na mnogo mestih.” (Sun Tzu)
Na primer: Hawlett Packardova filozofija, kako ostati pred konkurenco pri tiskalnikih, je izvajanje preventivnih korakov, s katerimi naredijo svoje produkte zastarele. Ponujajo izboljšane produkte z novimi funkcijami, ki zamenjajo še uspešne produkte, kar HP-ju omogoča stalno nadvlado na tehnološkem področju tudi, ko se ta spreminja.
Omenjena taktika diverzije (žrtvovanja) je ustvarjena, da prisili nasprotnika preusmeriti svoje moči iz strateške pozicije in s tem oslabi samega sebe. Če se podjetje začne širiti, da bi zašči tilo svojo pozicijo, bo prej ali slej prišlo do preobremenitve virov (finančnih, materialnih, števila zaposlenih), ki privede do propada sistema. Pri šahu razumemo nevarnost branjenja pozicije z velikim številom figur, ki le za las držijo pozicijo. Ko te figure utrpijo direkten napad, se pozicija poruši. Ista situacija velja tudi pri poslovanju.
 Šah nas uči, naj ne zaspimo, ko smo dosegli položaj nadvlade. Takšne napake nas slej ko prej udarijo po glavi. Vzporednice z življenjem so neverjetne. Popolnoma je jasno, da nekdo lahko doseže zmagovalno pozicijo, vendar jo zaradi sprostitve in samo trenutka nepazljivosti, preobrne v izgubljeno.”(Krogius) V podjetniškem smislu je menedžer vedno pod pritiskom in se ne more in ne sme sprostiti niti za trenutek, sicer lahko izgubi dobro pozicijo na trgu. Šah je simulacija poslovnega cikla in vsebuje mnogo podobnih taktik in strategij. Resne študije te stare in posodobljene igre nam lahko služijo kot učne metode za poznavanje in ocenjevanje podjetniških situacij, strategij in taktik. 
Gary Kaspari v »Moji veliki predhodniki« piše: »Po moji teoriji je šah sestavljen iz treh komponent: materiala, časa in kvalitete položaja. Vsak igralec jih skuša izkoristiti po svojih najboljših močeh. Pri materialu je vse jasno, na njegovih temeljih razmišlja tudi računalnik. Prednost kmeta, figure, vse to je abeceda šahovske znanosti. Drugi element - čas - je že bolj zapleten, pa vendar razumljiv: osvojitev tempa, hitrost napredovanja prostega kmeta ali kmečkega juriša. Material žrtvujemo za hiter napad in ob tem še kako računamo na element časa…Tretji element - kvaliteta položaja - je najmanj očiten, strateški: kmečka struktura, dobra in slaba polja, aktivne in pasivne figure, slab položaj kralja… Kvaliteta položaja nima številčne ocene, sedaj je pomembno eno, čez nekaj potez nekaj povsem drugega. Ocena tukaj temelji na intuiciji in obvladovanje tega elementa je že predznak velikega mojstrstva. In višje pilotiranje – to je  sozvočje vseh treh elementov! Znati razlikovati med vsem »za« in »proti«, nekaj malega žrtvovati za par tempov ali, npr. slabosti določenih polj, si oslabiti kmečko strukturo iz nekega tretjega razloga. Ta harmonija je dostopna le redkim: potrebno je imeti intuicijo, izkušenost, nadarjenost od boga…« V igri gre za transformacijo elementov materije in energije, pozicijske in kombinatorične igre. 

Pozicijski elementi šahovske strategije:

- razvojna prednost v otvoritvi
- prednost v središču, prostorska prednost 
- boljša kmetska struktura oz. slabosti v nasprotnikovi kmetski strukturi (osamljen kmet, dvojni kmet, zaostal kmet…)
- slaba polja (točke) 
- močan položaj figure oz. figur ali prisotnost »slabih figur« v nasprotnikovem taboru
- kmetska premoč  na daminem krilu
- oslabljen položaj okoli nasprotnikovega kralja
- obvladovanje odprte linije (vrste, diagonale)
- prednost lovskega para (proti lovcu in skakaču ali paru skakačev) v odprtih pozicijah.

Taktični elementi so: dvojni udar, odkriti napad, vezava, odklon, dirigiranje, prekrivanje, razbijanje obrambe, osvajanje prostora, rentgen, preobremenjenost figur, medpoteza, prodor kmetov, razbijanje položaja kmetov, svobodni kmet, preganjanje.   

Jezus je krščansko duhovnost strnil v zapovedi »ljubite se med seboj, kakor sem jaz vas ljubil« Vprašanje je le, ali sploh vemo, kako zelo nas je ljubil, kakšen mir nam je dal in kakšno veselje nam je obljubil. 'blagor žalostnim, kajti veseli bodo.' 

Poznamo ljubezen do verzov, ki nas razveseljujejo. Npr. Čas je prepočasen za tiste, ki čakajo,
prehiter za tiste, ki se boje,
predolg za tiste, ki žalujejo,
prekratek za tiste, ki se veselijo,
toda za tiste, ki ljubijo, je neskončen. 

Veseli se življenja, ker ti daje priložnost za ljubezen, delo, 
igro in gledanje zvezd (Henry van Dyke)
   
Prebujena zavest usmerja življenje, ko se samodejno širi v vseobsežno (Umgreiffende pri Jaspersu). Ko z ustvarjalnim delovanjem bogatimo življenja drugih, uživamo v tem, kar delamo ne glede na to, ali smo glasbeniki, umetniki, pisatelji, znanstveniki, učitelji,  gradbeniki ali pa uvajamo nove družbene ali poslovne strukture (razsvetljeno poslovanje). Naša dejavnost se razširi in poglobi bolj, kot so si kdaj koli lahko predstavljali. To ni samo radostno, ampak intenzivnejše, ker presega zmožnosti običajnega človeka. Izjemno je to, kar skozi nas prehaja v svet in postane skupno vsem ljudem. Hafis, to resnico čudovito izrazi: "Jaz sem luknjica v piščali, skozi katero se giblje Kristusov dih – prisluhni tej glasbi."
Osho (2017) meni, da radost vznikne iz našega jedra. Ni beg pred samim seboj, ampak je srečanje s seboj. Ko  se odločimo za radost, se začne meditacija sama od sebe. Radost je bistvo vesolja. Vendar moramo gledati naravnost predse, ne pa vstran. Bucay »Edini način, da izveš, ali zmoreš, je, da znova poskusiš z vsem svojim srcem ... Z vsem svojim srcem!"
Tolle je tik pred svojim samomorom doživel razsvetljenje. Kot klošar je stanju miru in radosti doživel razsvetljenje in uvide v bivanjske zakonitosti. K njemu je prihajalo vse več ljudi, ki so jih zanimale njegove življenjske izkušnje, zato je začel delati kot svetovalec in duhovni učitelj. Tolle vodi seminarje in delavnice po vsem svetu. Vsak odstavek Nove zemlje (2016) vsebuje dragocena spoznanja, ki jih je treba najprej zares dojeti in globoko v sebi preveriti. Treba se je vprašati, ali res tako živimo. Sproti prepoznavamo manipulacije ega. Misli in dejanja, tudi moje telo se nenehno spreminjajo, naš resnični jaz (notranje Bitje, pravi Tolle) pa ostaja nespremenjeno Eno. Svetloba Navzočnosti, ki večno sveti. 

Manca Košir povzema: Vsako človeško bitje seva energijsko polje, ustrezno njegovemu duševnemu stanju, in večina ljudi ga lahko začuti, čeprav morda le podzavestno. Prebujeni (odrešeni, osvobojeni) so nenehno navzoči, ker je njihova zavest prerasla ego, zato bolečinsko jedro, ki povzroča skrbi, probleme in trpljenje, nima več moči. Žarimo in smo lahkotni. Prevzeli smo vsaj enega od načinov prebujenega delovanja, ki so: sprejemanje, uživanje in navdušenje. Vsak izmed nas predstavlja določeno vibracijsko frekvenco zavesti. Biti moramo zelo pozorni, da je pri vsem, kar delamo, od najpreprostejše do najzapletenejše naloge, eden izmed treh načinov vedno aktiven. Prebujeni so radostni, saj je radost dinamični vidik biti: Ko se ustvarjalna moč vesolja začne zavedati sama sebe, se to izkazuje kot radost.

Da je na zemlji tako, kot je, je posledica dejstva, da večina živi v umu in deluje iz ega, se pravi premišljujoč preteklost in prihodnost, ne pa iz Navzočnosti v tem trenutku in sprejema nju vsega tako, kot je. Brez pristne radosti bivanja. »Če se na našem planetu ravnovesje med moškim in ženskimi energijami ne bi porušilo, bi bilo razbohotenje ega precej manjše; ne bi napovedali vojne naravi in ne bi bili popolnoma odtujeni od Biti,« meni Tolle. Ženske so manj poistoventene z umom kot moški, bolj so v stiku s svojim notranjim telesom in inteligenco organizma, od koder izvirajo intuitivne sposobnosti, zato naš ego ne požene tako globokih korenin kot v moških.

Neupiranje, nepresojanje in nenavezanost so trije vidiki resnične svobode in razsvetljenega življenja. Do tja pridemo tudi s pomočjo trpljenja, ki ima plemenito poslanstvo: razvoj zavesti in razpust ega .Na tem planetu je en sam povzročitelj zla: nezavedanje. Ko sprejmemo resnično moč Navzočnosti, nehamo biti žrtve, ne krivimo več drugih, temveč temo obsijemo s – svetlobo. Zato Eckart Tolle spodbuja: »Je izhod iz trpljenja, je pot v mir. Potrebna je le svetloba zavesti. Mi smo ta svetloba.« In sklene impresivno knjigo z ugotovitvijo, da nova zemlja ni utopija: »Na tem planetu nastaja nova vrsta. Nastaja prav zdaj. To smo mi!

Avguštin je po dolgem blodenju in iskanju smisla v Izpovedih (2003) zapisal: »V čem je prava sreča? Veseliti se v tebi, Gospod, za te in zaradi tebe!« In še: »Naše srce je nemirno, dokler se ne spočije v tebi, Gospod!«
 
4. Zakaj oznanjati veselo oznanilo?
Evangelij po Mateju 25/1-13: Takrat bo nebeško kraljestvo podobno desetim devicam, (Tj. dekletom, ki so spremljale nevesto kot družice), ki so vzele svoje svetilke in šle ženinu naproti.  Pet izmed njih je bilo nespametnih in pet preudarnih. Nespametne so vzele svoje svetilke, niso pa s seboj vzele olja. Preudarne pa so s svetilkami vred vzele v posodicah olje. Ker se je ženin mudil, so vse zaspale. Opolnoči pa je nastalo vpitje: ›Glejte, ženin! Pojdite mu naproti!‹ Tedaj so vse device vstale in pripravile svoje svetilke. 

Nespametne so rekle preudarnim: ›Dajte nam svojega olja, ker naše svetilke ugašajo!‹ Toda preudarne so odvrnile: Verjetno ga ne bo dovolj za nas in vas. Pojdite raje k prodajalcem in si ga kupite!‹ Medtem ko so šle kupovat, pa je prišel ženin, in tiste, ki so bile pripravljene, so šle z njim na svatbo in vrata so se zaprla. Pozneje so prišle še druge device in govorile: ›Gospod, gospod, odpri nam!‹ On pa je odgovoril: ›Resnično, povem vam: Ne poznam vas!‹ Bodite torej budni, ker ne veste ne dneva ne ure!« Nam zgodba pove, da se svatbe veseli tisti, ki je nanjo z oljenko pripravljen. Ženin pride kakor tat, čeprav to ni. 
  
Česa naj bi se človek veselil in česa ne, je povedano že v Bibliji.  Vprašanje je, kako nas kariera, prostor, čas, odnosi, način oblačenja, jezik, prehrana, spolnost spreminja tudi na fizični ravni. Pri svobodi izbire ne razmišljamo o teh posledicah, ki se slej ko prej pokažejo. Interaktivno nam tako razum kot čustva pogojujejo obliko in dobro počutje našega telesa na eni strani, kot nam naša telesna zgradba opredeljuje naše misli in čustva na drugi. Že Einstein je trdil, da "je treba misliti s čutenjem naših mišic". Zato si dovolimo misliti ne le s celim telesom, ampak s celotno našo osebnostjo. Vsaj občasno, če že ne ob koncu vsakega dneva bi se bilo treba oceniti, opraviti diagnozo in predloge morebitnih izboljšav. Smo žrtve stihije namesto da bi se predajali spontanosti želja. 

V življenju potrebujemo 'trdne moralne sklepe' (sankalpe) zaradi discipline, pa tudi sklepne kosti. Jader Tolja (2015) piše: 'tako angleška beseda“joints” kot latinska iunctum poudarjata vlogo povezovanja sklepov'. Nanje lahko gledamo razumsko kot na elemente, ki členijo oz. ločijo telo, ali pa celostno kot elemente, ki ga povezujejo. To sta dva zorna kota. Telesni pristop pa bo sklepe razumel kot bistvene elemente za uresničitev celostnosti telesa. Večji del terapij in gibalnih tehnik na zahodu izhaja iz razumskega pristopa in privedejo počasi k postopni členitvi telesa, ki se ga na koncu gleda kot vsoto delov ne pa kot na delujočo celoto. Sama skuša v seminarju povezati oba vidika. Udeleženci začutijo aktivno in pasivno vlogo, ki jo ima vezivno tkivo, z namenom, da se naši sklepi ponovno sistematično in organsko poravna jo. Abstraktni modeli jih predstavljajo kot vrste vezalke. Vendar pa šele sodelovanje in podpora celega telesa in duha dajeta moč in harmonijo gibanja vsakega sklepa. To je teoretsko izhodišče za kinestetsko učenje.

Vprašanje po poklicu je vprašanje po avtonomiji tistega, ki ga opravlja (ali ima z delom veselje, vidi v njem duhovni smisel, v njem raste itd). M. Weber razume poklic kot božje poslanstvo. Takšno delo pomeni osebnostni izziv, v njem bomo tudi uspeli, ker smo po Coveyu proaktivni.

Če že imaš sposobnost, da prinašaš veselje, kjer je žalost, moraš biti tudi sposoben, da jo preje pretvoriš v veselje. Postmoderne vrednote dopuščajo razvoj partnerskih odnosov med udeleženci edukacije skupaj s starši in več samokontrole lastnega vedenja in s tem boljše vedenje, vendar je vse to po evropskem in hkrati globalizacijskem megatrendu podrejeno učinkovitosti.

»Velikodušnost, ki jo kristjani moramo imeti«, v tem je tudi njihova poklicanost, da si prizade vajo za vedno več in gredo vedno naprej. Papež Frančišek je spomnil na prvo Petrovo pismo, kjer apostol krščanski stil pridiganja opredeli z ponižnostjo. »Stil evangeljskega pridiganja je povezan z držo ponižnosti, služenja, ljubezni, bratske ljubezni,« je izpostavil papež. Kristjan oznanja evangelij s svojim pričevanjem bolj kot z besedo. Gre za dvojno razpoložljivost, kot pravi sv. Tomaž Akvinski: velik pogum, ki se ne prestraši ob velikih stvareh in gre naprej, proti brezkončnim obzorjem, ter na drugi strani ponižnost, ki se zaveda majhnih stvari. Gre za napetost med velikim in majhnim, je dejal papež in dodal, da krščansko misijonarstvo hodi ravno po tej poti.

Markov evangelij se sklene z besedami, da je Gospod delal z učenci in besedo potrjeval z znamenji, ki so jih spremljala. »Ko hodimo s to velikodušnostjo in to ponižnostjo,« je dejal Frančišek, »ko se ne prestrašimo pred velikimi stvarmi, pred tistim obzorjem, ampak imamo tudi majhne stvari kot sta ponižnost in vsakodnevna ljubezen, Gospod potrjuje Božjo besedo. Zmaga Cerkve je Jezusovo vstajenje. A pred tem je še križ. Prosimo danes Gospoda,« je sklenil papež Frančišek, »da bi postali misijonarji v Cerkvi, apostoli v Cerkvi, in to v duhu velike velikodušnosti in tudi velike ponižnosti.«

Pesem 'vsak dan veliko noč na novo živeti' 

Sveta evharistija je Kristusovo 
ponovno darovanje za vse nas, 
ponavljajoče dejanje odrešitve. 
Naš vstali Gospod in Bog 
je vsej polnosti prisoten 
v spremenjenem kruhu in vinu.

Nebesa se približajo in se odpro' 
nad oltarjem svetega hrama:
milost Svetega Očeta je nad vsemi, 
Kristusovo telo je razpeto pred nami, 
iz njega tečejo reke 
ljubezni in usmiljenja. 
Sveti Duh se izliva v vaša srca 
in sveta Mati nas prinaša pod sveti križ
in prosi za nas in nas izroča. 
Zbori nebeških angelov 
so zbrani okoli Kristusa, 
ga molijo in častijo.

Nikjer nam ni dano
 prejeti večjih milosti, 
kot pri Sveti evharistiji. 
Tu prejemamo resnično nebeško hrano. 

Skrbimo za čistost in svetost 
svojih src in Božjih hramov, 
da Gospod ne bo ostajal zunaj. 
Skrbimo za svoje duhovnike, 
molimo zanje, da ne izgubimo
svete mašne daritve
 in vsega duhovnega bogastva, 
ki prihaja z njo. 
Brez nje bi ves svet 
utonil v brezno teme.

Pavlova ljubezen (1 Kor 13) se veseli življenja. V krščanstvu je Bog ljubezen, ki prinaša veselje kot oznanilo. Beseda kerigma izhaja iz grške besede, ki pomeni razglas in oznanilo. Pri oznanjevanju krščanstva v revnih barakarskih predelih Madrida je španski slikar Francisco José Gómez de Argüello Wirtz - Kiko, ki je že pri 20. letih dobil državno priznanje za umetnost, nato pa doži vel globoko osebno krizo, odkril svoje življenjsko poslanstvo. Skupaj s kemičarko in poznejšo teologinjo Carmen Hernández veljata za utemeljitelja neokatehumenske poti. Avtor na kratko oriše zgodovino tega misijonarskega gibanja, ki se je razširilo v več kot sto držav.

Odriniti na globoko pomeni, da se zasidramo v koreninah drevesa življenja, te pa so zgoraj v nebesih in spodaj v zemlji. Zabava ima lahko globok smisel npr. svatba v Kani Galilejski, Jezus nahrani množice, vrnitev izgubljenega potepuškega sina k očetu. Skratka: zgodi se, česar brez čudeža sodelovanja ne bi bilo.     

Vladimir Kos je napisal pesem 'S teboj veselimo se, o Vnebovzeta'. Marija, od krone nebeške slave vsa si prevzeta, z njo obdarjaš tudi nas.  V neminljivo večnost našega duha sprejemaš, vsepovsod nas objemaš. Tvoji dotiki so poljubi nebes. Naša nova čutila postanejo kozmična glasbila. Slovencem manjka 'kulturna participacija' in anticipacija na nebeškem kraljestvu in veseli zgodovini, ki bi jo T. Chardin označil kot točki alfa in omega in teofanijo.  

Veselimo se, ker je Jezus vstal, ker bomo z njim vstali tudi mi. Veselimo se ga v slavljenju, v molitvi, v izročitvi v njegovo varstvo. Sestopil je v globino zemlje in človeških src. Vsak trenutek prinaša novo upanje. Jezus je sonce očetove ljubezni, ogenj goreče ljubezni, naša moč v nas. Veselje je milostni dar tistih, ki Boga iskreno ljubijo. Lahko je to simbolna ekstaza (Fink, Dostojevski) ali pa tiho zahvaljevanje. 

Gospod uči me verovati, ne morem vedeti zate, če me ne učiš in se učiti, če se mi ne pokažeš. Lat. Docete me Dominus credere, discere et docere potes, si scire non possum, nisi quia non palam est.

Papež Frančišek (2014) str. 5.  Velika nevarnost sedanjega sveta z njegovo mnogovrstno in neznosno ponudbo potrošnje je samoljubna žalost, ki prihaja iz lagodnega in skopuškega srca, iz bolestnega iskanja površnih užitkov, iz osamljene zavesti. 

Frančišek (2013) pravi »Veselje evangelija napolnjuje srce in celotno življenje ljudi, ki se srečajo z Jezusom in dovolijo, da jih odreši greh, žalosti, notranje praznine, osamljenosti. Z Jezusom Kristusom se veselje vedno znova rojeva in oživlja.«  Papež Frančišek poudarja pomen veselega oznanjevanja evangelija danes in nakazuje pot Cerkve v prihodnjih letih. V  petih poglavjih analizira različne vidike dostojanstvenega in polnega krščanskega življenja, vpliv vere in kulture, pomen spreobrnjenja, ljubezni in obračanja Cerkve k človeku, k svetu.
Radikalnega dobrega ni brez prehojenega križevega pota. Poznamo več interpretacij križevega pota. v pdf inačici imam Ivančićev in animaterjev Križev pot. Učimo se umirati v napuhu. Ko umre greh vstanemo v večno življenje. Ni samo danes problem, komu verjeti, zaupati. Nekdaj je obstajalo mnogoboštvo, danes pa obstaja tudi vera v demone. Zato pravi rimski izrek: fide sed cui vide! Zaupaj, a glej komu. Duhovnik Sterle je zapisal: vem, v koga sem verjel, v Jezusa. 
  
Do obvladovanja temnih strani duše oz. izvirnega greha je le odrešenjska Kristusova pot. To so spoznali kralj David, sv. Pavel, Freud, Jung, Kafka,… Gre za luč od zgoraj. Ko si jo deležen, jo lahko tudi prenašaš drugim. Postaneš orodje miru še za druge. Platovnjak in  Roblek (2011) trdita, da je treba moliti s telesom, dušo in duhom. Tedaj smo celostni molivci. 

Kaj vključuje veselje v Gospodu? 
1. Advent je beseda, ki izvira iz lat. advenire - priti. Že v aramejšini pomeni maranatha – pridi gospod.
2. Začne se štiri nedelje pred božičem in je namenjen pripravi na Jezusovo rojstvo.
3. Adventna barva je vijolična in pomeni spokoritev in spreobrnjenje – z namenom, da se bolje pripravimo na Gospodov prihod.
4. Advent je za kristjane privilegiran čas, v katerem smo povabljeni, da se spomnimo preteklosti, živimo sedanjost in se pripravimo na prihodnost.
5. Advent nas poziva k temu, da živimo pozorno in hodimo po Gospodovih potih v pravičnosti in ljubezni. Je čas, ko je kristjan še posebej poklican prisluhniti bližnjemu in delati dobro.
6. Advent je čas, ko pogledamo na svoje življenje v luči življenja Jezusa Kristusa ter v luči svetopisemskih in odrešenjskih obljub. Je primeren čas, da si izprašamo vest, se pokesamo in v sebi obudimo hvaležnost.
7. Advent je projekcija novega življenja, nenehnega spreobračanja, novega neba in nove zemlje, ki so dosegljivi le z našim trudom vsak dan in v vsakem dejanju.
8. Advent nas pripravlja na prihodnost in pomaga, da jo lahko vnaprej doživljamo. Je vabilo, da se pripravimo na drugi in tudi dokončen prihod Jezusa Kristusa, ko bo prišel kot vladar časov. Prišel bo kot Gospod in kot sodnik. Advent razglaša vero v njegov slavnostni prihod in nam pomaga, da se nanj pripravimo.
9. Advent je čas Marije iz Nazareta, ki je čakala, zaupala Božji besedi, dopustila, da jo je napolnil Bog, in v kateri je vzcvetel in zablestel Odrešenik sveta.

Veseli novoletni prazniki nas opominjajo, da je treba začenjati vsak dan na novo. Herman Multhaupt je zapisal: 
vzemi si čas za igro, to je skrivnost večne mladosti,
vzemi si čas za branje; to je vir mladosti,
vzemi si čas za smeh, da nam zapoje duša,
vzemi si čas za prijaznost, ki je most do ljudi.
Danes se začenjajo jutrišnji dobri zlati časi.

Tudi pomladanski čas pričakovanja Velike noči je čas priprave s postom (pasha), s katerim si očiščujemo dušo. Potujemo iz neskončne tišine do meja besed in od izrečene besede nazaj do tišine. To je pot od impresije do ekspresije, od prelesti lepote do zvestobe načelom, od osebne pripovedi do sporočila za sveto in svet.
  
Erling Kagge je prvi človek, ki je dosegel vse tri vrhove sveta: severni pol, južni pol in goro Everest in povsod izkusil tišino. Na vprašanje, kako najti tišino v hrupnem svetu bodo odgovarjali  znanstveniki, umetniki in glasbeniki. Še leta 2000 je človek izgubil koncentracijo po 12 sekundah. Dandanes jo izgubi po 8. Zato  Kagge (2018) zagovarja tišino, ki omogoča pristni stik človeka s samim seboj ter večjo osredotočenost. Kagge  na Antarktiki 50 dni ni srečal nobenega živega bitja. Postal je podaljšek naravnega okolja. Kagge je prepričan da je sredi hrupnega sveta z nenehnimi šumi in zvoki vrnitev k tišini osvobajajoča, zato jo poskuša kot vrednoto umestiti tudi v medsebojne odnose. Govorjenje in poslušanje glasbe tako po njegovem lahko odpira vrata, vendar jih lahko hkrati tudi zapira pred bistvenim. »Če te partner ne razume, ko molčiš, mar te ne bo še težje razumel, ko govoriš?« razmišlja Kagge in navaja Rumija, ki naj bi zapisal »Zdaj moram molčati in naj tišina razloči resnico od laži«. To je pot h kontemplativnemu življenju (lat. vita contemplativa).

Veselje do branja smo si nekateri pridobili že v otroštvu s pravljicami in zgodbami. Malo pozneje z romani. Einstein je dejal, da so bile lepota, dobrota in resnica temelj njegovega veselega soočanja s problemi življenja. Večno življenje je vedno novo v nevidnem svetu. Vojna vseh proti vsem bo začetek poroda v bolečinah. Asimetrija bo postala ekvivalenca. Šlo bo za nenehno praznovanje v nebesih onkraj prostora in časa. Peli bomo hvalnice, slavljenja v blaženem kroženju milosti, ker je Bog prek izgubljenosti sveta našel pot k sebi in k nam.    

Veseli smo z veselimi, žalostni z žalostnimi. Vsega se ne smemo veseliti npr. škodoželjnosti, greha. Drug izraz za veselje je radost. Nekako se približujemo sreči, da lahko delamo kar želimo in smo v spodbudnem okolju.

Vzgoja za veselje do življenja je krščanska. Krščansko veselje, kakor tudi upanje, je uteme ljeno na Božji zvestobi, na gotovosti, da Bog vedno drži svoje obljube. Prerok Izaija spodbuja tiste, ki so izgubili pot ter so obupani, naj svoje zaupanje gradijo na Gospodovi zvestobi, saj bo njegovo zveličanje slej ko prej vstopilo v njihovo življenje. Tisti, ki so na poti srečali Gospoda, okušajo v svojem srcu vedrino ter veselje, ki jim ga nič in nihče ne more vzeti. Kristus je naše veselje, njegova zvesta in neizčrpna ljubezen! Če se kdo izgubi naj ve, da ga Bog išče. Papež Frančišek stalno nagovarja mlade, da naj se uveljavijo v družbi, ker je Bog večno mlad. 

Za krščanstvo so pomembni trije cilji: veselje, svoboda in lepota življenja. ko hrepenimo k Bogu, nam ta sam odpira pota in nas uči, kako to dosežemo. Sveti Pavel nam svetuje naj bo čista ljubezen brez hinavščine. »Sovražite hudo, držite se dobrega; bratovsko se med seboj ljubite; v spoštovanju drug drugemu pomagajte; v gorečnosti ne bodite počasni; v duhu bodite goreči; Gospodu služite. V upanju se veselite; v nadlogi potrpite; v molitvi vztrajajte; s svetimi v potrebah delite; gostoljubje gojite« (Rim, 12,5-16). Kot vemo je treba upati celo proti upanju, se veselimo življenja kljub trpljenju.

Sadovi Svetega duha so: ljubezen, veselje, mir, potrpežljivost, blagost, dobrotljivost, zvesto ba, krotkost, samoobvladovanje (Gal, 5, 22-23). Način doseganja teh vrednot je v multifunk cionalnem samoobvladovanju. Duha ne moremo razvijati brez telesnega razvoja, tako kot eden brez drugega ne moremo  funkcionirati brez vzajemnosti in solidarnosti. V tem je tudi integrativno pedagoški pristop.     

Bogu odpreti srce s pravim načinom življenja, z veliko molitve. 
Molitev nas poveže z Bogom. Molitev odpira srce je molitev, ki prihaja iz srca in iz vere. 
Molitev poglablja vero. Ob molitvi premišljujemo o Bogu, o Jezusu, Mariji, o vseh svetih. 
Ko smo v mislih povezani z njimi, se nam približajo. Dotaknejo se nas z ljubeznijo. 
Takrat je toplo v srcu, ko je srce odprto za nebesa. 

To je reflektirana molitev o molitvi za Vse svete, božične in velikonočne praznike, ki kaže na ustrezno ljubeč način komunikacije z Bogom. 

Grün (2012) opisuje pot vstajenja, ki jo hodimo v 50ih dneh velikonočnega časa kot pot do vedno večje živosti, svobode in veselja. Vsako nedeljo praznujemo Gospodovo vstajenje, ko stopamo na vstajenjsko pot, da bi vedno znova v sebi vzbudili življenje, ki nam ga med tednom zapira ubijajoči delovni ritem. Za vsak teden je Grün izbral velikonočni evangelij, iz njega pa za vsak dan namenil določen simbol ali osebo, ki služi za razlago našega življenja. Razlaga nam sliko, da na svoje življenje in Vstajenje pogledamo z drugimi očmi. Tem sledijo vaje, ki pomagajo ozdravljajo našo ranjenost ali pa vprašanja, na katera odgovarja konkretno življenje.

Bodimo sami sprememba, ki jo želimo v svetu. Na to se nanašajo molitve matere Terezije. Ena izmed  molitev Matere Terezije je tudi naslednja: 
1) Veselje Jezusovega srca, napolni moje srce.
2) Usmiljenje Jezusovega srca, dotakni se mojega srca.
3) Ljubezen Jezusovega srca, vžgi moje srce.
4) Mir Jezusovega srca, okrepi moje srce.
5) Ponižnost Jezusovega srca, naredi moje srce skromno.
6) Svetost Jezusovega srca, posveti moje srce.
7) Čistost Jezusovega srca, očisti moje srce.

V navedeni molitvi je tudi vidno, v kakšnem duhovnem vrednotnem kontekstu se veselje nahaja. Sadovi Svetega duha so: ljubezen, veselje, mir, potrpežljivost, blagost, dobrotljivost, zvestoba, krotkost, samoobvladovanje (Gal, 5, 22-23).      

Pri vzpostavljanju in ohranjanju veselega vzdušja rabimo medsebojno občestveno in skupinsko podporo, da eden drugemu prižigamo luči, oplajamo ideje, se stimuliramo, za kar smo motiviramo. Temu bi v šoli in doma rekli pozitivna socialna klima.   

Veselje izhaja iz okolja in vzdušja specifične  skladnosti življenja s seboj, z drugimi in z Bogom. Transformiramo notranje vsebine v zunanje in obratno. Pristno veselje že na začetku razlikujmo od veseljačenja, burke, razgrajanja, razposajenosti, krohotanja.  

Pri veselju gre za človeško presežnost. Francoski raziskovalci raziskovalci (Verduyn in sodelavci) so analizirali pogoje trajnega veselja. A ni skrivnost, da je najbolj trajna večna ljubezen kot agape (glej Frančišek, 2016). Pavlova ljubezen (1 Kor 13) se veseli življenja. V krščanstvu je Bog ljubezen, ki prinaša veselje kot oznanilo. Česa naj bi se človek veselil in česa ne, je dovolj dobro povedano že v Bibliji.  

Gruen (2018) nas uči velikonočnega veselja. Pot vstajenja, ki jo hodimo v 50ih dneh velikonočnega časa, je pot do vedno večje živosti, svobode in veselja. Je  pot počlovečenja. In med praznovanjem te poti bi se nas naj vedno bolj dotaknile priložnosti, ki nam jih podarja Stvarnik. Vsako nedeljo praznujemo Gospodovo vstajenje. Tako lahko tudi mi nedeljo za nedeljo stopamo na vstajenjsko pot, da bi vedno znova v sebi vzbudili življenje, ki ga med tednom pogosto zapiramo v spone omejitev in nam ga uničuje ubijajoči delovni ritem. 

Za vsak teden je avtor izbral velikonočni evangelij, iz njega pa za vsak dan namenil določen simbol ali osebo, ki služi za razlago našega življenja. Vsak dan nam pokaže sliko, ki nam lahko pomaga, da na svoje življenje pogledamo z drugimi očmi in ga doživljamo čisto drugače. Vsaka slika nam omogoči, da na skrivnost vstajenja gledamo v novi luči. Po razlagi sledijo ali vaje, ki pomagajo, da našo ranjenost ozdravlja vstajenjsko življenje, ali pa vprašanja, na katera odgovarja konkretno življenje.

Vsakodnevni eksamen je v posebno pomoč iskalcem, agnostikom in ateistom. Ti ga lahko spremenijo v »molitev zavesti«. 
1. korak je, da se zavestno zavedamo sebe in svoje okolice. 
2.  korak je, da se spomnimo, za kaj ste hvaležni. 
3. korak je pregled našega dneva. 
4.  korak, prošnja za odpuščanje, je lahko odločitev, da se pobotamo z nekom, ki ste ga prizadeli. 
5. korak je v pripravi, da se enako zavedamo naslednjega dneva. Začenjamo povezovati dogodke v svojem življenju z Božjo ljubeznijo in navzočnostjo in smo bolj pozorni nanje. 

Opravljamo izpite s področja dialektike izgubljanja in pridobivanja življenja, ki je globlja kot si to predstavljamo. Opisal jo je Jezus,  ki je rekel svojim učencem: »Če hoče kdo iti za menoj, naj se odpove sebi in vzame svoj križ ter hodi za menoj. Kdor namreč hoče rešiti svoje življenje, ga bo izgubil; kdor pa izgubi svoje življenje zaradi mene, ga bo našel. Kajti kaj koristi človeku, če si ves svet pridobi, svoje življenje pa zapravi? Ali kaj bo dal človek v zameno za svoje življenje? Sin človekov bo namreč prišel v veličastvu svojega Očeta s svojimi angeli in takrat bo vsakemu povrnil po njegovem delu. Mt 16,21-27). Sam sem širil njegovo besedo raje pisno kot ustno. 

Bog je veliki iskalec in pričakovalec v adventnem času. Še bolj kot mi njega, išče on nas. Pričakuje od nas, da odpremo okna in vrata svoje duše in srca, da lahko posveti vanj sonce njegove milosti. Hoče, da živimo od njegove ljubezni, usmiljenja in odpuščanja. Jezusa sprejmimo po ljudeh, ki živijo z nami. Že z majhnimi dejanji se lahko proslavimo.    
354 - 430), Izpovedi  
Sveti  Avguštin (2003), ki je neprekosljiv po svoji iskreni izpovednosti, je zapisal:   
"Prejeli smo krst in 
zbežala je od nas 
vsa skrb in nemir 
zavoljo grešne preteklosti. 

V tistih dneh sem bil 
nenasiten za čudovito sladkost, 
ki sem jo okušal, 
ko sem meril globino 
tvojih namenov
o odrešenju človeškega rodu.
Koliko sem prejokal 
ob tvojih himnah in spevih, 
v globokem ganotju, 
ko sem poslušal sladko doneče 
glasove tvoje Cerkve. 
Ti glasovi so se mi zlivali v ušesa 
in točila se mi je resnica v srce 
in vse višje  je plamenelo v meni čustvo pobožnosti 
in tekle so solze 
in bilo mi je dobro z njimi."

Ko se mi srce odpre ob liturgičnih spevih, tako da se mi raztaplja duša, se s solzami ne morem dovolj načuditi in zahvaljevati za vso nedoumljivo božansko lepoto, ki je nad nami. Ob Jezusovem rojstvu 2019 se mi je sanjalo, da sem celo noč prepeval Sveto noč. Ta se nanaša na odkrivanje večne tišine, ki je pri Prešernu sicer ironično 'molčeče trobentanje', dejansko pa neskončno polje ljubeče ljubljene ljubezni oz. osrečujoče osrečene sreče. Ob pesmih Charles Treneta : que reste t-il de nos amour? in Alaina Bariera Tu t'en vas, se ta trinitarizacija razodeva v samoti ubogega posameznika/posamičnika. Če verjamemo in vemo, da je notranji človek rojen za nebo, bo preživel tudi tedaj, ko ga več ne bo.  
Prek trpljenja zaradi krivic prihajamo do vstajenja. Ljubezen je povezana tudi z žalostjo zaradi ločitve, osamljenosti, ki ju je treba odžalovati, da se srce izčisti bolečine in se ponovno povežeta. Ko partnerja bolečino sprejmeta in se o njej pogovorita, se bosta nanjo drugače odzvala. Oba iščeta pomoč pri razumevanju, on išče spoštovanje za pomembnost. Novi vzorci naj bi postopno zamenjali stare.  V tej smeri pavlovska agape vse prenese, vse upa in se navsezadnje vsega veseli, kajti »blagor žalostnim, …« kot pravi Jezus na Gori.    
Podobno kot Braden božansko zagovarja Ogorevc kvantno matriko. Predlaga, da naj moški in ženska delata skupaj, ker bo to bolj učinkovito. Zanimivo je, da s Tončko to pri ročnih poslih uresničujeva. Veliko informacij si tudi izmenjujeva. Obe hčeri sta poglobljeni v materinstvo s po dvema otrokoma. 

Opravljamo izpite s področja dialektike izgubljanja in pridobivanja življenja, ki je globlja kot si to predstavljamo. Opisal jo je Jezus,  ki je rekel svojim učencem: »Če hoče kdo iti za menoj, naj se odpove sebi in vzame svoj križ ter hodi za menoj. Kdor namreč hoče rešiti svoje življenje, ga bo izgubil; kdor pa izgubi svoje življenje zaradi mene, ga bo našel. Kajti kaj koristi človeku, če si ves svet pridobi, svoje življenje pa zapravi? Ali kaj bo dal človek v zameno za svoje življenje? Sin človekov bo namreč prišel v veličastvu svojega Očeta s svojimi angeli in takrat bo vsakemu povrnil po njegovem delu. Mt 16,21-27). Sam sem širil njegovo besedo raje pisno kot ustno. 

V Marijinem središču na Brezjah (nekdanjem samostanskem hlevu) že vrsto let deluje Muzej jaslic. Pobudo za njegovo ustanovitev je dal pater Leopold Grčar. Tu se srečamo z zgodovino jasličarstva, spoznamo pomen posameznih jasličnih figur in prizorov, občudujemo različne načine in materiale za izdelavo jaslic. 

V jaslicah se izraža mnogo dejavnikov, avtor izdelave, material, ki ga je uporabljal, času in kraju, v katerem je ustvarjal. V uvodnem delu spoznamo zgodovino postavljanja jaslic, orodje za izdelovanje jaslic, posamezne jaslične skupine in različne vrste jaslic. V drugem prostoru se srečamo s pasijonskimi, binkoštnimi ter vstajenjskimi jaslicami. Najbolj pristni spomini so  v Bogkovem kotu domače hiše kotne jaslice. Nadalje so predstavljeni številni slovenski ustvarjalci jaslic ter jaslice iz drugih Evropskih dežel in iz bolj oddaljenih dežel. Skozi tuje dežele nas vodi svetloba zvezde, ki je Modre pripeljala v Betlehem, nas pa vodi v novi del muzeja, kjer skozi filmsko zgodbo sledimo jaslicam v vojni in današnjem času. V novem delu so prostori namenjeni samostojnim prostorskim postavitvam večjih jaslic. Temina prostora se spremeni v svetel prostor, kjer obiskovalec iz opazovalca prestopi v svet jaslic. Postavitev razstave se konča z reprodukcijo freske iz Greccia, prvih jaslic sv. Frančiška Asiškega, osvetljena skozi opečno čipko, ki prepušča svetlobo in ustvarja igro svetlobe in sence.
V božičnem času razporedijo različne jaslice po različnih delih mesta Piran. V Postojnski jami vsako leto nastopajo 'žive jaslice'. Jasličarska ustvarjalnost je pri nas vsako leto bogatejša. 
 
4.1 Uvod v veselo zgodovino
Zunanji, lahkoživi človek želi vse vplive nekako zmiksati. Tako na Japonskem večina ne ve, v koga ali kaj veruje – npr. šintoizem, budizem, krščanstvo. Ravna se po trenutnih vzgibih. Nekateri na Balkanu menjavajo politične stranke kakor srajce. Sem sodi tudi neodgovoren odnos državljanov do zgodovine, ki jo slabo poznajo.   

Prepričanje, da me, naju, nas Gospod vodi in da vse zmorem(o) v tebi, ki mi (nama, nam) daješ moč me, naju, nas osvobaja. Lat. Dominus vobiscum tractamus omnibus vobis dabit fortitudinem meam, fr. seigneur, je peux faire tout ce que tu me donnes le pouvoir. V NLP nesrečnega otroštva ni več, ko ga transformiramo z vajami changing history.
  
Ker smo omejeni, nihče ni dolžan storiti več kot zmore. Lat: ultra posse nemo obligatur. Človek prek ovir nenehno niha gor in dol. Na ta način napreduje v boljše čase s prekinitvami. Je dvojna balerina, ki pleše med dvema skrajnostima, ker je ambivalentno bitje. Če ubije dve muhi na isti mah, je vesel, sicer pa se v obeh skrajnostih izgubi.  Vem, kaj je boljše, a delam slabše – lat. Scio quid sit melius, peius facio non ego. Včasih ne vemo, kaj je bolje, ker ne vemo, komu naj verjamemo.  Vendar brez zaupanja v dober iztek, celo upanja proti upanju, ni vesele zgodovine. To je pot v Sveto trojico oz. povezanost vsega z vsem. 

Rimski rek panem et circenses - kruha in iger še vedno velja. Spreminjajo se vrste kruha in simboli zanj. Menjavajo se igre in igralci. Ljudje še vedno zahajajo v arene (kinodvorane, stadione), da ne bi živeli samo v realnem svetu. Oblast si želi, da človek ne bi bil popolnoma sit, saj ga s tem prisili v delo, z zadostno mero sitosti pa zagotovi njegovo mirnost ter zatre njegovo upornost in razmišljujoči duh. Z zabavo država poskrbi, da ljudje ne opazijo nepravilnosti postopkov.

Zgodovinar Jože Dežman se zavzema za pravične pokope nepravično pobitih med vojno (npr. Romi l. 1942) in po vojni l. 45. Nekatera zgodovinska vprašanja NOB in revolucije bodo še dolgo ostala sporna, nedorečena in enostransko osvetljena. Spornost je indikativna za razcepljeno stanje duha v tem prostoru in času. Ker izhajamo iz totalitarnih obdobij, bi morali biti do lastne in tuje zgodovine bolj obzirni, hvaležni in ponižni, skratka zrelejši. Ker je že Adorno opozoril na nezrelost (nem. Ununmündigkeit) odnosov, bi morali to diagnozo upoštevati tako, da bi postajali zrelejši. Hannah Arendt (2003) je opozorila, da naj bi vsak po svojih močeh sistematično odpravljal weimarske simptome totalitarizma.  Verjetno je, da imamo takšen razcepljeno ambivalenten odnos do zgodovine, kakršnega imamo drug do drugega. Iz odnosov se prav tako ne moremo ničesar naučiti, če se jim ne posvečamo in jih sproti ne popravljamo. V tem je ponižnost Kierkegaardove zahvalne molitve, da nimamo prav. Idealizacija stanja tako kot dogme pomeni zanikanje realnosti.  

Sami osebnih travm ne moremo nikoli v celoti predelati, da bi vstali iz njih kot ptič feniks. Z  Jezusovimi čudeži pa so tistih, ki so ga prosili, uspeli ozdraveti. Debata je bila, ali je to, za kar se je novinar Možina po intervjuju opravičil, res vse res, ali ne. Dr. Granda je ugotovil, da smo na križišču – ali bomo s takšnimi nerazstrupljenimi spomini nadaljevali ali pa stopili na pot dialoga z uvidevnimi in razumevajočimi razpravami z različnih zornih kotov. Koliko ima prav levica in koliko desnica je še vedno delno zamegljeno. Po Hribarjevi bi bilo treba iz razcepljenosti potegniti predvsem Antona Mahniča.  Za prepir sta potrebna dva, za spravo pa tudi. S simptomom: mi in drugi se da razložiti, zakaj zgodovinar »ni primeren« za govorjenje o zgodovinski resnici na javni TV. 

Morda se ravno kot tragični 'ujetniki preteklosti' (Bučarjev izraz) iz zgodovine ne moremo naučiti tega, kar bi si želeli. Nekateri za svoje iluzije dobivajo potrebno zaporniško hrano. To so borčevske pokojnine in druga priznanja za zaslužnost. Kako naj bi imeli različno (ne)zaslužni živeči enak spoštljiv odnos do mrtvih? Delitev borcev na partizane in domobrance je delitev na  opravičena in zavržena dejanja. Še vedno velja posvetni princip absolutne opravičenosti obrambne vojne, čeprav je to s krščanskega vidika samo inačica poganske morale zoba za zob, maščevanja za maščevanje. Ne vem, kakšne rezultate je pokazal mednarodni simpozij o samoupravljanju. Vprašanje zgodovinske umnosti ali neumnosti samoupravljanja je, sodeč po njegovih kratkih formulacijah, za Dežmana pretežko vprašanje.  

Zakaj se pri nas ob nekem javnem dogodku dosedanji spori ponovno odprejo? Slapšakova bi to verjetno opisala s formulacijo, da je miturgija NOB še nedokončan projekt. Ideologije in manipulacije so sestavni del miturgije – izdelovanja mitov kot zgodb. Ob spornem primeru nastane vprašanje, ali ji gre med nami za monopolno zgodovino ali za pluralne vidike zgodovine, ali samo za njen dodatek k uradni zgodovini etabliranih zgodovinarjev ali predvsem za osebne zgodbe kot nepomemben drobiž za velike vodje, komandante. 

Odkrivanje  še novih grobišč povojnih pobojev na terenu je za mnoge boleče. Od tod »kočev ska« reakcija Zveze borcev v Kopru. Lažje je človeške zadeve poenostavljati do absurda (lat. sancta simplicitas) kot pa jih dojemati v njihovi večplastni zapletenosti, celo nerazrešljvosti. Večina ne računa na to, da sta dva neukinjljiva vira, ki pogojujeta t. im. heretično revizijo zgodovine. To so 1. zgodovinski arhivi, 2. osebna pričevanja udeležencev z ene in druge strani in 3. samostojno primerjanje različnih virov. Nepripravljenost na nova odkritja sproža razna razburjanja, ker je ogroženo zacementirano mišljenje o obstoječem stanju. Sprašujem se, zakaj se učenci vsaj v srednji šoli ne naučijo zgodovinsko razmišljati do te stopnje, da bi si nekatera odprta vprašanja kot odrasli znali pojasniti ali pa jih sprejeti kot še nepojasnjena.  Rupel ni edini, ki ima težave z desno-levimi oscilacijami. Ne vemo še, ali se je ali se bo slovenska država posrečila. Nimamo enoznačnega odgovora, lahko pa smo veseli, da jo imamo in da sodelujemo v njenem delovanju. Vesela zgodovina je srečanje duhov, ki so si medsebojne spore odpustili.  Splav ali ladja  norcev je simbol za večno kroženje naše polpretekle zgodovine, kjer je rešitev na obzorju le utopični privid. 

Če spoznamo duhovne zakone, se uskladimo z naravo in ustvarjamo v brezskrbnosti, radosti in ljubezni. Poleg tega je uspeh prej nekakšno potovanje kot pa cilj. Razvozlavati duševne vozle je težko, a zdravo.
 
Hipoteza je, da igra v industriji kulture ni več pra-fenomen, ampak le epifenomen kapitala. 
Če gre predvsem za igro mačke z mišmi v imenu kapitala, se podajamo zaslepljeni v artificielni svet potreb. 

Z življenjem v zgodovini naj bi imeli srečo. V latinščini fatum, fors, fortuna (arhaično sloven sko sreča, prim. »sreča kriva« 'nesrečna usoda' pri Prešernu), v srbščini in hrvaščini ùsud in sȕdbina, turško kismet. Usoda se človeku razkriva skozi znamenja (omen) in prerokbe (orakelj). 

Usodo primerjamo s kolesom sreče ali loterijo, pri kateri naključje določa večjo ali manjšo srečo ljudi. Če pa poskušamo nekoliko odstreti tančico Maje1, da bi razumeli smisel njene igre, bomo videli, da ni naključij, ampak obstajajo očitna vzročnost, red, zakon, ki usmerjajo vse dogodke. Maja daje vtis, da naključja so, dokler ne poznamo vzročnosti. Večini je ne uspe spoznati, ker je ne iščejo.  Usoda je vzpenjajoča se pot napora, na kateri vsak korak zahteva preseganje. Da bi želeli iti po tej poti, jo Maja okrasi z vsakovrstnimi pripomočki, s tisoč in enim artefaktom, s katerimi se lahko igramo. Tako nihče niti ne opazi, da je pot ob straneh trdno zagrajena z debelima prožnima zidovoma – ta zidova vsakogar, ki se jima v svoji nevednosti nevarno približa, zopet odbijeta proti sredini poti. Vsak poskus, da bi zapus tili začrtano pot, je odboj od prožnih zidov, ki kažeta, da obstaja le ena možna smer.
Lahko izbiramo med različnimi odločitvami za dejanja. Ne moremo se izogniti svoji človeški usodi minevanja. Maja si prizadeva, da bi bilo naše potovanje čim prijetnejše. Katera je končna postaja te usode? Kakšen je izid te igre? Čeprav imamo o tem medle slutnje, dejansko ne vemo ničesar zanesljivega. In če bi vedeli, je zelo možno, da bi zaradi svoje šibke volje želeli pot zapustiti in s tem bi izgubili priložnost izpolnitve svoje usode.
Ali vemo, kdo smo in s kakšnim poslanstvom?  Naše življenje je nezavedni sen v tančicah  umetne luči Maje, ki nas poskuša z vsemi sredstvi ohranjati na poti, ki ga usmerja. Če bi se nam uspelo prebuditi, bi hodili z večjo gotovostjo, in čeprav na obzorju ne bi videli absolut nega konca poti, bi igra Maje dobila drugačne značilnosti. Takrat bi poskušali doseči naslednji del poti, ki bi nam predstavljal cilj; in potem ko bi prispeli do cilja, bi se pred nami odprl drugi del poti in tako naprej, dokler ne bi prehodili celote. Pri tem bi nas usmerjali kažipoti, ki sicer ne bi vodili do končnega cilja, bi bili pa vsekakor koristni.
Bolečina je nezmotljiv znak, da delamo napake. Bolečina je svetilnik na poti, luč, ki nam kaže na naše zmote, opozorilni alarm, ki nas navede k reviziji naših dejanj in k popravku naših napak. Če pa je bolečina velika, še vedno ne vidimo jasno, kam vodijo naši koraki usode. Obstaja tisoče priložnosti za izpolnitev lastne usode, za popravke napak, s čimer tudi odpravi mo bolečino, ki prinaša svoje lekcije, in naberemo izkušnje. Potrpežljivost je potrebna za to, da izkoristimo produktivno silo napak. To je bilo morda laže v odprti družbi, ki se danes zapira. Številna življenja, ki so kot členi na vzpenjajoči se poti evolucije, so tista, ki nam bodo z vsemi našimi pozitivnimi dejanji omogočila izpolnitev enega in edinega življenja. Ali smo danes začeli igre  bistveno drugače definirati  kot Stari Grki, ali pa so nove povezave le cesarjeva nova oblačila. Nepoznavanje lastnih omejitev nas drago stane.  
Igra vedno znova potrjuje v najvišjem smislu, 'nadlogični značaj' človekovega položaja v kozmosu (Huizinga). Igro razume v njenih številnih oblikah, od otroške igre, kulta in raznih posvetnih in religioznih praznovanj do športnih tekmovanj in iger na srečo, pri čemer analizira posamezne vidike igre, od pravnih, socioloških pa vse do umetniških, ter vloge igre v modernem življenju, gospodarstvu, politiki,… Huizinga poda prerez zgodovine igre od antike do moderne družbe. Caillois Huizingovo analizo širi in sistematizira. Fink opredeljuje igro kot človekovo ekstazo sveta. 

Platon: ljudje smo igračke bogov. Za Kanta je igra namen brez namena. S čim se človek igra?” nas sprašuje Uzelac. Sledi odgovor: “Igra se sam s seboj, z drugimi, s človeškimi tvorbami, z miselnimi predmeti – pojmi, domišljijskimi podobami.  Fink to formulira: igralec se igra s sredstvi igre, s stvarmi, ki si nasprotujejo v prostoru, in s predstavami, ki so le v njegovi glavi. Gre za antagonistično igro na življenje in smrt s protagonistom in oponentom.  

Magistra Živa želi napraviti učenje latinščine veselo kontekstualno. Zanjo naj bodo počitnice prijetne! Feriae iucundae sint! Za končni izlet letnika smo imeli strokovno ekskurzijo v antični Trst in rekreativno v Dekane. Tam se nam je 'našemljen član projekta predstavil strukturo, funkcionalnost in pomen rimske vojske. Katere igre so igrali v dvoje v antiki? Nekaterim so imena določili pozneje. Dve igri sta bili podobni tedanjemu šahu. 

Dne 19. 12. 18 smo se pri uri latinščine imenitno zabavali in sladkali, ob tem pa prepevali v latinščini. Dobili smo povezavo na Sveto noč - Alma nox in na In taberna – odlomek iz Carmine burane. To naj vas  razveseljuje -  delectent vobis! Srečno novo leto – Annum novum faustum. 

Usodo primerjamo s kolesom sreče ali loterijo, pri kateri naključje določa večjo ali manjšo srečo ljudi. Če pa poskušamo nekoliko odstreti tančico Maje1, da bi razumeli smisel njene igre, bomo videli, da ni naključij, ampak obstajajo očitna vzročnost, red, zakon, ki usmerjajo vse dogodke. Maja daje vtis, da naključja so, dokler ne poznamo vzročnosti. Nekaterim je ne uspe spoznati.  
Zanikati usodo in meniti, da celoten svet vodi naključje, je najhujši simptom nevednosti, pomanjkljivega zavednega opazovanja narave, k čemur lahko dodamo še zavedno in nezavedno lenobo, da se nam ne bi bilo treba poglabljati v nobenega od misterijev, ki nas vznemirjajo. Ali obstajajo misteriji? Kar naj obstajajo; kdor je len in se z njimi ne želi “ubadati”, je z njihovim zanikanjem “rešil” težavo.
Usoda je pot, ki kaže na zakon evolucije. To je vzpenjajoča se pot napora, na kateri vsak korak zahteva preseganje. Toda glede na takšno stanje stvari gladko malo nihče ne bi želel hoditi po tej poti, saj nihče ne bi imel zadostne moči za to.
Tu vmes poseže Maja in pot okrasi z vsakovrstnimi pripomočki, s tisoč in enim artefaktom, s katerimi se lahko igramo. Tako nihče niti ne opazi, da je pot ob straneh trdno zagrajena z debelima prožnima zidovoma – ta zidova vsakogar, ki se jima v svoji nevednosti nevarno približa, zopet odbijeta proti sredini poti. Vsak poskus, da bi zapustili začrtano pot, je odboj od prožnih zidov, ki kažeta, da obstaja le ena možna smer. Lahko izbiramo med različnimi odločitvami za dejanja. Ne moremo se izogniti svoji človeški usodi minevanja. Kot boginja si Maja prizadeva (podobno je krščanski Bog milostljiv in usmiljen), da bi bilo naše potovanje čim prijetnejše.

Aporije igre so poznali že Stari Grki. Ali smo danes začeli igre  bistveno drugače definirati  kot Stari Grki, ali pa so nove povezave le cesarjeva nova oblačila. Nepoznavanje lastnih omejitev nas drago stane.  Igra ima svoja pravila, vendar sta izid in končna postaja  nepredvid ljiva.  Če bi vedeli za svoj poraz, je verjetno, da bi pot zapustili in s tem zamudili in s tem bi izgubili priložnost, da postanemo Človek, da izpolnimo svoje poslanstvo. Morda bi vsi lažje sprejeli pojem usode, če pred nas ne bi postavljala takšnih vprašanj, kot jih postavlja. Večina ne ve, od kod in kam. Smo v vmesnem stanju, sredi vsega. Naše življenje je nezavedni sen v tančicah  umetne luči Maje, ki nas poskuša z vsemi sredstvi ohranjati na poti, ki ga usmerja.

Če bi se nam uspelo prebuditi, bi hodili z večjo gotovostjo, in čeprav na obzorju ne bi videli absolutnega konca poti, bi igra Maje dobila drugačne značilnosti. Takrat bi poskušali doseči naslednji del poti, ki bi nam predstavljal cilj; in potem ko bi prispeli do cilja, bi se pred nami odprl drugi del poti in tako naprej, dokler ne bi prehodili celote. Pri tem bi nas usmerjali kažipoti, ki sicer ne bi vodili do končnega cilja, bi bili pa vsekakor koristni.
Če vemo, da spimo, če vemo, da se Maja igra z nami, medtem ko hodimo po poti usode, kako lahko vemo, ali hodimo po pravi poti, ali prevečkrat ne zaidemo, ali izpolnjujemo to, kar moramo narediti? Odgovor nam bo dal nezmotljiv znak: bolečina.
Bolečin in napak se zavedamo, da jih odpravimo. Če je naša bolečina majhna, še kar dobro izpolnjujemo naloge usode, če pa je velika, potem moramo kaj bistvenega spremeniti. Obstaja na tisoče priložnosti za izpolnitev lastne usode, za popravek napak, s čimer tudi odpravimo bolečino, ki prinaša svoje lekcije, in naberemo izkušnje. Številna življenja, ki so kot členi na vzpenjajoči se poti evolucije, so tista, ki nam bodo z vsemi našimi pozitivnimi dejanji omogočila izpolnitev enega in edinega življenja.
Veliko je skladb, ki nam predstavljajo veselje. Najbolj znano uglasbitev besedila vsebuje 4. stavek Devete simfonije  Ludwiga van Beethovna (za soliste, zbor in orkester, 1824), pri čemer je bilo nekaj vrstic besedila spremenjenih. Avtorja manj znanih uglasbitve besedila pa sta Franz Schubert (za glas in klavir, 1815) in Peter Iljič Čajkovski (za soliste, zbor in orkester - ruski prevod besedi la, 1865). Leta 1908 je Henry van Dyke na Beethovnovo melodijo napisal besedilo krščanske hvalnice Hvalnica radosti (Hymn to Joy). Leta 1972 je Svet Evrope Odo radosti  v  orkestrski  priredbi  avstrijskega  dirigenta  Herberta von Karaja na razglasil za evropsko himno, leta  2003  pa je bila tudi uradno razglašena za him no Evropske unije. Zaradi množice  jezikov na ozemlju EU za himno velja le Beethov nova melodija brez besedila.
Kar zadeva Adeste fideles (Hitite kristjani, Dete je rojeno) vemo, da so jo prepevali različni avtorji v različnih krajih in časih. Smisel je, da se čas se od strmenja zvezd ustavi, radost nas preplavi. Variatio delectat, saj dvakrat ne stopamo enako v reko življenja, dvakrat nismo deležni iste himne na enak način. Še danes se pojavljajo različni pevci in zbori. kot so Pava rotti, Andrea Bocelli, Helene Fischer (Live aus der Hofburg Wien), Choir of Christ church Cathedral, Dublin, irska pevka Enya... V priredbi John Francis Wade rojstvo Gospoda naznanjajo trobente kot zmagovite fanfare, ki jih je slišal tudi bivši papež Benedikt XVI. 

Poleg Svete noči, ki sta jo l. 1818 skomponirala Tomas Mohr in Franz Gruber v cerkvi pri Salzburgu in je že kmalu ponarodela, je znana tudi pesem Lepa božična pesem je tudi O Tannenbaum, O Tannenbaum, ki je anglosaksonskem prostoru »Oh, Christmas Tree,...«
 
Vsak dan je za naš najboljši, ker smo po Leibnizu v najboljšem, najbolj harmoničnem svetu, četudi zaradi drugih, ki so pred nami, trpimo. Tako je Mozart transformiral Handlovo Odo za dan svete Cecilije v čudovito stvaritev. Odo radosti  (nem.  Ode »An die Freude«) je leta 1785 napisal nemški pesnik Friederick. Schiller.

Vesela zgodovina je npr. božja država/mesto. Sicer ne moremo ostati nikoli popolni zmagovalci.

Heidegger je že 22. 6. 1925 pisal Hannah Arendt: "ko bi Ti le mogel povedati, kako se vese  lim, da sem lahko zraven, ko se Ti življenje in svet na novo odpirata. In verjetno ne zmorem videti, kako zelo si dojela samo sebe in kako je vse usklajeno (nem. Fuegung). Ljudje ne spoznajo, da ima vse eksperimentiranje s samim seboj, vsa pogajanja, vse tehnike, moralizira nje in vse bližnjice spravljanja s samim sabo, le ta smisel, da ovira in preobraža usklajenost bivanja (Fuegung des Daseins). In to preobražanje obvisi na tem, da ob vseh "nadomestkih" vere nimamo nobene prave vere v bivanje samo, ki ga ne znamo vzdrževati. Transformacija sebe tedaj temelji na veri v življenje! Cor ad cor loquitur! 

Z vero v usklajenost ni "opravičeno" prav nič, tudi ne gre za izhod, da se udobno spravim sam s sabo." Verjamem v vse to, kar je Tvoja zgodba; "delovanje in bit ženske sta za moške mnogo bolj izvorna usojenost, ker sta manj pregledna. Sta pa zato toliko bolj elementarna. Učinkujemo (tu se spominjamo Gadamerjeve učinkovne zgodovine) le toliko, kolikor zmoremo dajati, .... Dajemo lahko le to, kar zahtevamo od samih sebe... Gadamer (2015) se ob Celanovih pesmih sprašuje, kdo sem jaz in kdo si ti. In tako novi mir, ki se razširja čez Tvoj obraz, ni odsev prosto lebdeče blaženosti, temveč čvrstost in dobrota, v kateri si Ti popolnoma Ti." Če prav razumem je tu Heidegger podaril svojo ljubico njej sami. 
Samo toliko lahko stori kaj zanjo, kolikor ona lahko stori kaj zase/zanj?   

V Shakespearjevih tragedijah so vsi kralji ne-etično 'umazani in zli'. K njihovim značilnostim sodi tudi to, da zaradi svoje grandioznosti lažejo sebi in ljudstvu. So tudi maščevalni, zvijačni in morilski. Znano pa je, da prevelika sila samo sebe uje, zato so tudi pogubljeni. Zlo prej ko slej samega sebe uniči. Ni naključje, da nekateri diktatorji vključno s Hitlerjem iz 'demon skega obupa' (Kierkegaardov izraz) napravijo samomor. V tem smislu so Shakespearove in druge tragedije uvod v resnico o nas samih. Vendar je boljša preventiva kot kurativa. Že veliki nemški klasični filozof Kant je razložil, da državljani sploh nismo tako dobri kot o sebi mislimo. Nasprotno: če se znotraj meja praktičnega uma disciplinirano in dosledno ne držimo kategoričnega imperativa, po katerem moramo delovati tako, da je maksima naše volje obči zakon za vse, nas doleti celo radikalno zlo. Tako da priljubljeno prelaganje osebne odgovornosti na nekoga drugega (kralja, diktatorja, korporacijo,…), ki prisega na kazanje zunanje (vojaške, ekonomske,…) moči ni priporočljivo, ker je zelo nevarno. Če bi bili bolj solidarni, bi se morda lahko še zavarovali pred grožnjami današnjih štirih apokaliptičnih jezdecev' revščine, lakote, bolezni oz. pandemij in uničene narave.     

Papež Frančišek nasprotuje vsaki obliki izkoriščanja. Razkoli (v cerkvi) so del svobode, ki jo Bog dopušča. Ko sin vse zapravi, se vrne. Veselje nad siniom, ki se vrne. V odpuščanju je veselje. Vsi smo najbolj nagnjeni h kratkoročnim ciljem. Brez pravnih zakonov bi bili slabši kot živali. Habermas pledira za dekolonizacijo življenja. Ozavestiti se nezavednih vzorcev. Baližani so primer svobodnjakov v komuni. Šlo bo za ekološko skromnost. Za razsvetljence (Rousseau, Kant) je bila svoboda v uboganju zakona. Boljše je bratstvo kot barbarstvo. Učimo se od plemenitega divjaka. Zmanjšati hitrost inovacij v civilizaciji, da bi lažje postala humana. Decentralizacija političnih ureditev. Prav absolutizacija svobode lahko uniči civilizacijo.        

Stroji za t. im. »resnico« imajo že dolgo zgodovino. Iz antike poznamo mehanizem boga iz stroja (gr. apò mēkhanês theós, lat. deus ex machina), ki so ga uporabljali nekateri avtorji tragedij in komedij za nenadno rešitev nerešljivega problema. V novem veku so se spraševali, ali lahko privatni grehi vodijo do javnih vrlin. To je možno v umni državi, v neumni pa ne, ker gre za splošno poneumljanje od Rotterdamskega dalje. Metz Markus in Seesslen Georg (2015) opisujeta pričujočo fazo kapitalizma kot medijsko zabavno, igralniško in konzumno zapeljivo.  

Primer 'cestninarja' v Bibliji kaže na izpostavljanje svojih slabosti v javnem prostoru kot pogumno dejanje. Pogoja zato nista ugled  in premožnost, ampak je iskrena skromnost. Filozofska resnica kot neskritost (gr. aletheia) in božja resnica Resnica je moja identiteta. 
 kot razodetje se razodevata postopno. Nista kar tako navzoči v vsem za vse, ampak le za tiste, ki so izpostavljeni v javnem prostoru (Kantov sapere aude – drzni si vedeti!)  in v občestvenem svetem prostoru poguma za verovanje v to, kar je očem nevidno.     

Raov 'stroj za resnico' kaže na nekaj drugega kot pove. S pomočjo 'stroja' bi rad razložil mehanizme delovanja zunanje moči. Stroj oz. mehanizem delovanja ni nikoli docela transpa renten, čeprav vemo, za katerega gre. Bistveno je, da ga ne sprožamo. Tisto, kar človeka umešča v človeški svet nasproti  grandomaniji in gigantomahiji, ki sta dva slepilna manevra samopoveličevanja, je njegova smiselna eksistenca po zdravi pameti, kar izvorno pomeni po spominu, ki ni le za Benjamina, ampak tudi za Borisa A. Novaka kriterij življenja.     

Že pri zgodbi H. G. Wellsa Časovni stroj (The Time Machine) iz 19. stoletja (slo. izd., 2016), po kateri je 1960 nastal istoimenski ameriški znanstvenofantastični film se lahko vprašamo, kdaj so stroji človeku v pomoč, kdaj pa niso. Resnica stroja je bistveno različna od resnice človeka. Prva je enoznačno algoritmično programirana, druga pa je kompleksno razkrivajoča, reprezentantivna, korespondenčna, prispodobna,... Resnica je odvisna od stališča spoznavalca, ki se po njej sprašuje. Možen je tudi panoramski pogled, ki ga uči NLP po treh zaznavnih položajih (jaz-ti-sistem), dveh vrstah jezikov kot sta meta-jezik in Miltonov jezik. Italijanski psihosintetik Assagioli je učil komunikacijo med podosebnostmi. Stroj bi pomenil, da jo nekaj ali nekdo enoznačno izstavi. Marsikdo verjame, da je dobro resnica zlega in  pravičnost poravnava za krivice. Smo v obdobju postresnice (post-truth), ki pa strukturnega problema resnica – laž ni odpravilo že zato, ker internet prej zožuje kot razširja naš pogled, saj nam vpogled v to, kar se dogaja v ozadju ni dostopen.

Nekateri radi slikajo svet postopnega razvoja brez nas. V "svetu brez nas" bodo ljudi nadomestili stroji, umetno inteligenco bo optimizirala druga umetna inteligenca in algoritme bodo programirali drugi algoritmi, sposobni samostojnega učenja. Tako bo lahko nastal radikalno drugačen svet. Nastopila bo doba nečloveških akterjev, ki se je, čeprav neopazno, v resnici že začela. Medijski umetniki, ki razstavljajo v Galeriji Vžigalica, raziskujejo možnosti postčloveške ekologije - v postantropocenu, dobi, v kateri bodo nadzor prevzele druge oblike "življenja", kot so algorit mi, umetna inteligenca, umetno ustvarjeni nanodelci, gensko spremenjeni mikroorganizmi in navidezno pošastne rastline.

Če je bilo nekoč orodje za ustvarjanje sveta brez nas stvar prihodnosti (npr. Leibnizov univerzalni račun), ga imamo zdaj pri roki. Stroji zmorejo prevajati in transkribirati besedila, po cestah se vozijo avtomobili brez voznikov. Že leta 2009 so tretjino vseh delnic v Evropski uniji in Združenih državah Amerike trgovali algoritmi.

Kakšne oblike življenja bodo obstajale v postantropocenu? Naraščajoč vpliv nečloveških akterjev v našem vsakdanjem življenju je kontekst, v katerega so postavljene zgodbe več filmskih uspešnic, v zadnjih letih npr. Ona (2013), in televizijskih serij, kot sta Črno zrcalo (Black Mirror, 2011) in Resnični ljudje (Äkta människor, 2012).  

Ray Dalio je ameriški poslovnež in ustanovitelj investicijske družbe Bridgewater Associates, sodi pa med najbolj vplivne vlagatelje na svetu.  Po podatkih revije Forbes je  30. najbogatej ša oseba v ZDA in 69. najbogatejši človek na svetu, z premoženjem vrednim več kot 15 milijard ameriških dolarjev. Dalio je ustvaril preprost, a ne osnoven in enostavno sledljiv 30 minutni animiran video, ki odgovarja na vprašanje: "Kako gospodarstvo dejansko deluje?" Na osnovi Dalioejeve praktične podlage za razumevanje ekonomije, nam video predstavi temeljne ekonomske pojem kot so posojila, primanjkljaj in obrestne mere in omogoča gledalcem da se naučijo o osnovnih gonilnih silah v gospodarstvu, kako ekonomske politike delujejo in zakaj prihaja do gospodarskih ciklov. To seveda ne pomeni, da bo vsak milijonar. Verjetno pa ne bo ostal finančno nepismen.

Bog je vsenavzoč 1. v nas, da nas očiščuje, 2. nad nami, da nas dviga, 3. pod nami, da nas podpira (subsidiarnost), 3. pred nami, da nas vodi in 4. za nami, da nas zadržuje pred prenagljenimi odločitvami in 5. okoli nas, da nas varuje. Takšni naj bi bili tudi naši medsebojni odnosi, če ne bi bili razcefrani (patchwork). To je božja pedagogika po božanski matrici. 

Razmerja moči se v svetu spreminjajo, zato bo uličnih protestov več kot doslej.  Vendar je malo ljudi pripravljenih, da bi bili v vlogi razumevanja rabljev in žrtev. Da ne bi ponavljali slabe strani zgodovine, bi bilo treba sproti izumljati poti t. i. miroljubne koeksistence, kar pomeni sožitja. Čim težje je dosegljivo, tem bolj je to potrebno.    

EU se je znašla v popolnoma drugačni situaciji kot takrat, ko je nastala: »Temeljev hiše ni modro oslabiti, zato se mora Evropska unija vrniti k vrednotam, ki so jih v začetku vzpostavili njeni ustanovni očetje. Potrebujemo pravično in varno Evropo«, je poudarila poslanka v Evropskem parlamentu. Evropska poslanka je ob zaključku opozorila tudi na lažne informa cije in njihovo spodkopavanje zaupanja v Evropsko unijo ter dejala, da so »Slovenci po zadnjih anketah izrazili zaupanje in zadovoljstvo, da je Slovenija članica EU, ter zavedanje, da bomo varni le, če nas bodo obkrožale varne države«.

Gregorič (2018) skuša reševati krizo EU. Opozoril je, da v glavnem propadajo avtoritarne in totalitarne državne tvorbe in ne demokratične države ali zveze držav. Priznava, da mora EU pri sprejemanju sklepov loviti ravnotežje med 28 članicami z različnimi interesi in različnimi zgodovinskimi izkušnjami in je zato unija še nedokončana zgodba z mnogimi odprtimi in nerešenimi vprašanji. Na koncu dela poudari, da se je Evropa iz svojih večstoletnih bridkih izkušenj marsičesa naučila ter da se je potreba po miru, sodelovanju in strpnemu premagovanju preteklih travm vrastla v zavest večine ljudi. 

Harari (2018) analizira naslednja področja zgodovine kot so 1. Tehnološki izzivi: preložitev konca zgodovine (z aluzijo na Fukuyamo), napredujemo lahko brez umazanega oz. prisilne ga dela, mediji nas nadzirajo, kdor razpolaga z dejstvi, razpolaga s prihodnostjo, 2. Politični izzivi: imamo telesa, je samo ena svetovna civilizacija, globalni problemi terjajo globalne rešitve, Bog služi narodom, imigracije: nekatere kulture so lahko boljše kot druge. Potrebna je tako kritika mislecev levice vključno z Žižkom (Scruton, 2019) kot desnice. 3. Obup in upanje: sprejemanje terorizma brez panike, nikoli ne podcenjujte človeške neumnosti, pri usmiljenju nismo v središču sveta, nikoli ne kličimo Boga zaman, ker je vedno z nami, sekularizem pomeni pohvalo našim sencam. 4. Resnica: vemo manj kot si mislimo, naš občutek pravičnosti je lahko zastarel, nekatere laži trajajo vedno, prihodnost ni to, kar vidimo v filmih, 5. Odpornost: sprememba je edina konstanta, življenje ni le zgodba (ampak je dogodek, ki se primeri), v meditaciji samo opazujemo.     
Zupančičeva (2019) se navezuje na analizo poznega kapitalizma, ki je tesno povezan z določeno idejo Konca, a ta nastopa v zelo različnih in pogosto dvoumnih oblikah. Tekst Francisa Fukuyamin tekst Konec zgodovine je nasprotje ideje apokalipse in konca sveta. Njen tekst po schopenhauerjanskem svetobolju spominja na Žižkovo Življenje v času konca. 

4.2 Vesela šola

Ker sva s Tončko že prisostvovala skupnemu jubileju zakonskih parov ugotavljam, kaj pomeni Cerkvi skupni jubilej zakonskih parov za njihovo 5, 10, 15,…50. obletnico poroke., da so pari občestveno okvirno obdani, da so razumljeni v njunih nesporazumih, celovito prevzeti v razbitinah, da se vsakdanje reči lahko obelodanijo v skupni presežni zgodbi, da v Bogu dobijo moči za nadaljevanje povezav, da se skupni cilji procesno preoblikujejo. Kjer bližina odpoveduje se bleščeča daljava, kjer je že tema, se svetloba drami. Bog rad vidi, da je partnerstvo dobro sestavil.          

Didaktični princip 'čim manj, tem bolje - quod minus in melius' je povezan s principom 'ne veliko o mnogorerem, ampak malo – non multa sed multum.  Priporočljivo se je učiti globin sko namesto površinsko. Veselim se praznikov – lat. exspecto festis, fr. jr fais pleasure au fetes. Za veselim se so francoske frazee: faire plaisir, réjouir, amuser, divertir, égayer, distraire; veseliti se ętre content (ali heureux, enchanté, charmé, ravi, bien aise) de, se réjouir s'amuser, se divertir, s' égayer; jouir de quelque chose; to me veseli cela me fait plaisir;

Vesela šola je izobraževalni projekt, namenjen osnovnošolcem od 4. do 9. razreda in njihovim mentorjem. Vesela šola mlade spodbuja k celovitemu pridobivanju znanja, veščin in spretnosti. Tematske niti se stekajo v tekmovanje, ki se ga lahko udeležijo vsi učenci, tudi tisti v prilagojenem programu. Namen Vesele šole je širjenje splošnega znanja na hudomušen in igriv način. Vsebine so raznovrstne in so vezane na aktualne teme današnjega časa – lahko gre za obeleževanje posebnih dogodkov ali za preprosto dopolnjevanje znanja s področij težje razumljivih tem. Teme so povezane z učnim načrtom osnovne šole, lahko pa so izbrane zato, da bi učence seznanili tudi z drug(ačn)imi vsebinami, ki niso v učnem načrtu za osnovne šole. Morda pa katera izmed njih sodi k izbirnim predmetom. Očitno gre za neformalno izobraževanje z učenjem. Vesela šola zaokrožuje tematske niti z zaključnim državnim tekmovanjem. Vesela šola nas vodi po učni poti, bere, raziskuje svet. Vabi mentorje k usposobitvi, učence k napotitvi na nova znanja, veščine.  

Veselimo se praetike miru, v katerem nihče ni ogrožen in se vsak predaja v prasili. Razvoj gre v smeri večje vnanje regulacije človeka, čeprav se zdi proces globalizacije v zastoju. Kot je igrivost pred disciplinarnostjo, je spontana socializacija pred normativnostjo pravil. Tudi fakulteta je lahko vesela šola, če omogoča komunikacijske interakcije s socialnim učenjem. 

Vse več šol v svoje dejavnosti vključuje najrazličnejše nove metode, kot so projektno delo, delavnice, ekskurzije in podobno. Tovrstne aktivnosti omogočajo pridobivanje posameznih neformalnih znanj, vendar posameznik kljub temu v šolah še vedno ne more pridobiti dovolj socialnih veščin. Predvsem neformalno izobraževanje omogoča pridobivanje socialnih spretnosti. S socialnimi spretnostmi mislimo na medosebne spretnosti, in sicer spretnosti upravljanja ljudi, timsko delo, samozaupanje, disciplina, voditeljske sposobnosti, načrtovanje, projektno delo, organizacija, praktično reševanje problemov.  

V dobi globalizacije je treba gojiti veselje do povezovanja. Zato si poglejmo elemente integra cije. Integracija je uvrščanje elementov iz nižjih ravni v višje. Razlikujemo integracij ske procese na naslednjih ravneh: 1. interdisciplinarno povezovanje univerzitetnega znanja, ki ga sprejemajo (bodoči) učitelji, 2. povezovanje učiteljev med seboj na šoli, 3. medkulturna integracija,  4. integracijo edukacijskih ved, 5. razlikovanje med učenci s posebnimi potreba mi in nadarjenimi učenci, 6. integracija osebnosti, 7. razvijanje socialnih partnerstev med šolo in starši, 8. integrativni model sodelovanja med šolo in univerzo. Vse to rezultira v pojavih integrativnega pouka, integrativnega kurikula in integrativne pedagoške kulture.

Treba je gojiti veselje do razumevajočega, odkrivajočega in problemskega učenja kot so understanding learning, discovery learning in problem solving.  Na spletu http://web.cortland.edu/andersmd/ learning/ Phenomenography.htm  najdemo naslednje globinske pristope: 
- Cilj je razumeti učne vsebine  
- Biti v intenzivni komunikacijski interakciji z vsebinami,
- Primerjati ideje s prejšnjim znanjem in izkušnjami 
- Uporabiti organizacijske principe za integracijo – sintezo idej
- Sklepati s premis na posledice 
- Preverjati logiko argumentacije.

Pri predmetnem pouku sem spoznaval, kaj vse so že drugi ugotovili, kar se nam sedaj posreduje, čeprav ne na najbolj zanimiv način. Celo pri jezikoslovnih predmetih (slovenščina, nemščina) smo »gulili« predvsem slovnico. Pri likovnem pouku je bilo pomembno samo risanje. Čeprav je na vsakem šolskem spričevalu pisalo »učiti se, učiti se, učiti se« (Lenin, Tito), je bil v osnovni šoli velik osip. Nismo se vsi učili z veseljem. Privilegirana je bila patriotska vzgoja s pionirsko organizacijo. Šolska vzgoja je bila po vojni prepojena z duhom patriotizma. Dvakrat sem bil v delovni brigadi. In ko sem nehal planinariti, nisem več vpijal domovine vase kakor materino mleko. 

Ropotar Jagodic (2007) izhaja iz prepričanja, da so najpogostejše dejavnosti otroka igra, gibanje in ustvarjanje. Potrebi po gibanju in igri sta prvotni. Pomembno je, da se otrok igra s svojim gibanjem in fizično raziskuje svojo okolico. Ples in gibanje namreč spodbujata razvoj splošne motorike, predvsem koordinacije gibov, orientacijo v prostoru in času, ravno težje ter gibljivost, hitrost, vzdržljivost in natančnost. Še posebej pozitivno vpliva na otrokovo samopodobo in na odnose v skupini. S tem pripomore tudi k lažjemu razumevanju sveta.

Čarobne karte ilustratorja Matjaža Schmidta so didaktične karte za otroke od 3. do 10. leta starosti. Cilj njihove uporabe je plesno ustvarjanje. Otroci si izmišljajo dogajanje, improvizi rajo in se s plesnim izrazom približajo pantomimi ali pa gledališki igri. Ko otroci pokažejo svoje »rešitve,« je to iztočnica za pogovor o videnem. Tako otroci spoznavajo moč neverbalne komunikacije in se urijo v iskanju takojšnjih rešitev in improvizacij. Spoznavajo tudi, da je pri uporabi dveh enakih kartic možno veliko rešitev in ne nazadnje otroci sodelujejo, se dogovarjajo in s plesom ter gibanjem ustvarjajo.

Učenci so se na tekmovanje pripravljali iz posebnih prilog, v katerih so bile predstavljene različne teme. Tudi znotraj Vesele šole so bile posebne rubrike, kot so:
- Jaz ljubim slovenščino
- Matematične zanke
- Še malo angleščine
- Pokaži, kaj znaš
- Raziskovalec
Tekmovalo se je z vprašalniki, ki jih na osnovi vseh veselošolskih tem tekočega šolskega leta pripravilo uredništvo Vesele šole Pila in Plusa v sodelovanju z zunanjimi strokovnimi sodelavci. Težavnost nalog je bila prilagojena razredni stopnji in nivoju tekmovanja.
Na vsaki stopnji tekmovanja so zmagovalci prejeli diplomo Vesele šole Pila (v času izhajanja tudi Pila Plus oz. Plusa), državni prvaki pa tudi knjižne nagrade in priložnostne nagrade pokroviteljev.
Geister (2007) sledi motivom radožive radovednost Žige Zoisa. Mahnetova (2007) je zbrala  primere dobre prakse z različnih področij dejavnosti.  
Vesela šola se je s prenovo revije leta 2000 razdelila na več vej:
Pilova Vesela šola, za učence tretjega do petega razreda osemletke oz. četrtega do šestega razreda devetletke. Vesela šola Pila Plus, namenjena učencev od šestega do osmega razreda osemletke oz. sedmega do devetega razreda devetletke.
S šolskim letom 2008/09 so Veselo šolo za dve leti ukinili, od 2011 ponovno živi. Zlata priznanja državnega prvaka Vesele šole štejejo za Zoisovo štipendijo.

Ko delamo to, kar nas veseli, lahko štejemo vse svoje (ne)formalno izobraževanje za poklic no.  Priznali naj bi si ranljivost in pomanjkanje samospoštovanja, da ne bi napravili dejanja, ki bi ga potem obžalovali, naprtiti odgovornost za slabe občutke nekomu drugemu. Prebujeni človek je meta- ali možni človek, ki se ravna po duhovnih  zakonitostih. Božansko v meni prepoznava božansko v tebi (ind. namaste), četudi mi ni všeč to, kar počneš.

Samospoštovanje (self-respect), ki izhaja iz samoocenjevaja, samopodobe, samozaupanja pomeni, da o sebi mislimo dobro, da se imamo radi ter da smo prepričani vase in v svoje zmožnosti. Samospoštovanje je dober odnos do sebe. Temelji na našemu vrednotenju samega sebe, delu, ki ga opravljamo, naših dosežkih, tem, kako mislimo, da nas vidijo drugi, predstavah o smislu našega življenja, našemu mestu v svetu, naših možnostih za uspeh, naših prednostih in slabostih, našem socialnemu položaju in temu, kako vzpostavljamo odnose z drugimi, naši neodvisnosti in samostojnosti. Samospoštovanje je celota prepričanj in občutkov, ki jih imamo o sebi, ali našem zaznavanju samega sebe. Od tega, kako se definiramo, so odvisna naša motivacija, stališča in vedenja ter prilagajanje družbi in ljudem. Samospoštovanje za Pozitivke vključuje 1. občutenje sebe, pozitivno vrednotenje  svojih lastnosti, 2. Samozaupanje, da zmoremo, 3. sprejemanje sebe in presoje z različnih vidikov in 4.  Gawainova predlaga meditacijo na samospoštovanje, da se družimo z ljudmi, ki nas sprejemajo, nas hvalijo, blagoslavljajo, celo ploskajo.

Maps of ecstasy. Smo igralci na odru življenja. Ker smo bitja svetlobe izžarevamo 8 (osrečujočih, blagodejnih) žarkov:
žarek moči, volje in namena,
žarek ljubezni in modrosti,
žarek dejavne inteligence,
žarek ubranosti skozi nasprotja,
žarek lepote in umetnosti,
žarek znanosti,
žarek predanosti (surrending),
žarek obrednega reda, magije, rituala in organizacije.

S Kristusom doživimo polnost osebnega smisla in če se s samim seboj (kitajski pomen besede 'svoboda' je slediti sebi), brezmejno ljubimo samega sebe z drugimi.

Mednarodna zveza za mladinsko književnost IBBY (International Board on Books for Young People) in sodeluje pri uresničevanju njenih programskih smotrov širjenja in zagotavljanja dostopnosti otrokom in mladini namenjenih knjig z visoko literarno in umetniško vrednostjo, spodbujanja mednarodnega in medkulturnega razumevanja s pomočjo knjige, podpore proučevanju in raziskovanju mladinske književnosti idr. Slovenska IBBY je društvo v MK, ki je povezano z domačimi in tujimi organizacijami za otroško in mladinsko književnost.   

Človek v tišini srca odkriva notranje doživljanje, se odpira dotikanju notranjega razodevanja resnice, bivanja, prisotnosti lepote in dobrote. Iz te izkušnje more prinašati smiselne besede v pogovor s sočlovekom. Iz molka in iz poslušanja se rodijo besede, ki počlovečujejo. 

Karl Ozvald v središče pedagoškega procesa postavlja 'učlovečenje človeka': razvoj telesa, duševnosti in duha. »Duhovno življenje posameznika je zakoreninjeno v objektivno veljavnih zakonih resnice, lepote, ljubezni.«  (v: Kulturna pedagogika). Ozvaldovo misel je na pedagoškem področju razvijal Stanko Gogala: »Pri vzgoji gre za neko duševno sposobnost doživljanja pristnih doživljajev … Vzgojen biti bi pomenilo torej toliko, kot imeti neko duševno sposobnost za svojstveno pristno in osebno doživljanje.« Človeka oblikuje doživljanje, ne pa osvojeni podatki in preverljivo znanje. Truhlarjevo branje slovenske literature je novo, ni šolsko. Ob navedkih dveh velikih slovenskih pedagogov (Ozvald in Gogala) pa vidimo, da se Truhlar epistemološko in antropološko sklada z njuno pedagogiko.

S. Weill trdi, da poezija izvira iz molka: »hoditi po besedah v molk, v brezimno«. Poezija odpira pomene, ki se razkrivajo »med besedo in besedo«(Hilde Domin). »Prvinsko je lepotni, estetski vzgib v doživljanju absolutnega nekaj nedoločenega, neopredeljenega, vendar nedoločenosti ne prenese, temveč teži po izrazu samega sebe, po obliki.« (Truhlar) Iz dna biti, iz središčnosti, iz srca … vznikajo besede, podobe, oblika. Po navdihu od znotraj, po notranji zaznavi resničnosti. Poezija vznikne iz poslušanja, absolutno izstopi iz nevedenja, molitev izvira iz nemoči, glas se rodi iz tišine, beseda pride iz molka.

Spoznavati ne pomeni naučiti se dejstev in jih ponavljati, memorirati in reproducirati. Spoznanje raste iz razkrivanja (a-letheia) bitja (Aristotel). Učenec in učitelj zato nista na nasprotni strani, ampak na isti strani iskanja resnice, na strani zavezanosti, da se približujeta razkrivanju skrivnosti bivanja. Spoznanje se ne rodi iz dvoma. Rojeva se iz čudenja, poslušanja, sprejemanja, vzpostavljanja stika z resničnostjo, ki jo od doživljamo. Brez notranje povezanosti z bivanjskostjo se življenje izgublja v mnoštvu posameznosti in porabnosti.

Danes stojimo pred krikom nemoči neštevilnih solz pretočenih v sobicah terapevtov. Psiholo gija in filozofija odkrivata pri sodobnikih zelo nizko samospoštovanje (Humphreys, Galim berti). Na eni strani so nastopači, ekshibicionisti in agresivneži vseh vrst; na drugi strani pa zlorabljene, manipulirane, poteptane in zmaličene osebnosti, ki se izgubljajo v občutkih sramu, umazanosti, nevrednosti, krivde in jeze. Antropologija večine terapevtskih šol ne odgovarja na ta krik. Prepogosto na koncu ostane le samodopovedovanje o lastni vrednosti, kar pa ne ozdravlja bolne duše. Občutek lastne vrednosti prihaja iz doživljanja osebne vrednosti, ki se rojeva iz doživetja dotika absolutno zastonjske ljubezni.

Ira Progoff je poleg Intenzivnega dnevnika (1975), v katerem udeleženci rekonstruirajo svojo zgodbo, napisal tri serije meditacij, s katerimi želi popeljati človeka v osrčje, v lastno kapelo srca, na prag presežnega. Eni od teh serij meditacij je dal naslov Vodnjak in katedrala (1976). Iz notranjega vodnjaka, ki vodo sprejema iz podzemnega zanosa, se lahko hrani človeška duša. Nesmrtna duša se lahko hrani le ob izvirih Večnosti. Progoff, ki izhaja iz Jungove tradicije, je v 70. letih sledil sodobnim psihologom (Maslow, Alport), ki so raziskovali najvišja oz.  najgloblja doživetja (lat. optimum experientia, ang. peak oz. top experience, nem. erstklassige Erfahrung, rus. pervoklassni opyt, jap. Ichiryu keiken), iz katerih ljudje črpajo najmočnejšo motivacijo. Seveda spada sem tudi zanos oz. zanos. 

Šinkovec (1977) je v uvodni besedi prepričan, da bo doživljanje absolutnega  prebudilo mnogo za literaturo spečih src. Bralci bodo našli navdih, sebe, življenje, bistvo, smisel, Prabesedo. Truhlar nas pelje na prag Tišine, da sama spregovori. Doživljanje absolutnega je možnost dana vsakemu človeku.

Dne 11. 12. 2008 smo v okviru ure Filozofija za življenje  organizirali delavnico z naslovom Migracijske žogice. Vodila jo je ga. Tina Trdin, ki jo sicer izvaja v okviru Društva Humanitas, Centra za globalno učenje. Igra 'migracijske žogice' so uvodna aktivnost pri modulih delavnic Skozi oči begunca in Križišča kultur, ki jih predstavnice Humanitasa izvajajo na osnovnih in srednjih šolah za učitelje/ice in učence/ke ter dijake/inje.

Tudi na naši uri Filozofije za življenje so bili udeleženci (na priloženih fotografijah) povabljeni k pripovedovanju svojih osebnih selitvenih zgodb. Žogica je potovala iz rok v roke, dokler nismo bili vsi na vrsti. Na koncu ure smo strnili ugotovitve: 
- vsak ima vsaj eno selitveno zgodbo v družini ali med prijatelji, 
- razlogi selitev so različni: vojna, služba, ljubezen,…
- selitve so nekaj normalnega, potekajo že tisoče let,
- pri novih medkulturnih stikih brezkonfliktnega stanja brez strahu, stresov in reševanja konfliktov ni. Potrebno je razvijanje ustrezne prilagoditvene in integrativne sposobnosti;  
- le ozaveščen interaktivni odnos nam omogoča, da izhajamo iz sebe in se osebno povežemo s ´fenomenom´ migracij. 

Na koncu ure smo pojasnili  tudi razliko med prisilnimi in prostovoljnimi migracijami in opredelili  koncepta migracij/selitev in begunstva. 

Vsak prehod, prestop, prevod je ambivalenten glede na to, kako nanj gledamo. Gre za šolo pogleda. Nasvet je – glejmo od zgoraj in ne od spodaj. Povezovalni člen je priprava tudi na nepredvidljivo. Jezus pravi 'ne veste kdaj bom prišel kakor tat'. Istočasno smo v začetku decembra imeli veseli dan kulture, teden italijanske kulture in prvi teden adventa.   

Zdi se, da so nas starši in šola vzgajali prej za vse drugo, samo ne za veselje do življenja. Naj prej se je bilo treba učiti v šoli. Na vsakem šolskem izkazu je pisalo. »Tito je rekel: učiti se, učiti se, učiti se«. To je pred njim rekel že Lenin in to v obdobju tegobnega socializma, ki smo ga do Informbiroja 1948 prakticirali tudi pri nas. Veseli smo bili, da smo lahko sodelovali pri obnovi porušene domovine v delovnih brigadah in pozneje dobili poklicno delo s polno zaposlitvijo. To je veselilo le učno in delovno sposobne, ne pa tiste, ki se niso marali učiti in delati. Nekateri že osemletne osnovne šole niso končali, kaj šele gimnazije. Veljala sta izreka »kdor ne dela, naj ne je« in »kdor se ne bo učil, bo pa moral delati«. Vzgoja je bila tedaj prisilna za tiste otroke, ki se niso mogli in marali podrejati zgledom odraslih staršev kot državljanov FLRJ in pozneje SFRJ. Za te pa je bil represiven režim Komunistične partije in pozneje Zveze komunistov, ki se mu niso hoteli podrejati. 

Naravni otrokov razvoj ubije ravno počasen ritem šolstva kot tudi prenatrpane knjige z veliko informacijami. Ne zna več ločiti bistvenega od nebistvenega, pomembnega od balasta. Ravno zato pa v Centru za lažje učenje in življenje uvajajo tudi metodo brainobrain, ki otrokom omogoča, da hkrati uporabljajo levo in desno polovico možganov in s tem brusijo tako svoje možganske sposobnosti kot tudi življenjske spretnosti s pomočjo miselnih tehnik in abakusa ter nevrolingvističnega programiranja. Dolgoletno raziskovanje človekovih možganov je pokazalo, da je med obdobjem oblikovanja mentalnega razvoja (od 4. do 14. leta) pomembno izvajati miselno gimnastiko za boljši razvoj možganske kapacitete.

Nedavna raziskava pokazala, da večina slovenskih staršev porabi svoje popoldneve za pomoč svojemu otroku pri šolskih obveznostih? 70% staršev tudi do poznih ur, 90% od teh je mam šolarjev. Ste vedeli, da strokovnjaki menijo, da dolgotrajna pomoč staršev slabo vpliva na otrokovo bodočo samostojnost in neodvisnost? Če bi si želeli, da bi bili vaši popoldnevi in večeri drugačni, se je treba udeležiti delavnic, ki jih vodi ga. Anastazija Babič (2017) strokovnjakinja za NLP v knjižnici Šiška. Otroci se bodo tako učili z veseljem, uspešno. Otrok bo rekel: učenje je kul." Ali pa bi ponosno naznanil:" Danes sem naredil domačo nalogo veliko hitreje in čisto sam/a. odlično je, da imam več prostega časa." To je sodelovanje na delavnicah zaradi te oblike sodelovalnega učenja z otroki. Ime kulsko so izbrali/poimenovali osnovnošolci vključeni v moj program uspešnega učenja.  

Otrok s programom glede na svoje potrebe in situacijo pridobi ustrezne pristope, "orodja" (lažje in hitreje delamo z nekim orodjem) in strategije učenja, ki so najboljše prav zanj. Spozna s katerim učnim stilom se najbolje uči, kako ga uporabiti in kako za večji učni uspeh kombinirati vse učne stile. Nauči se zanj najboljših tehnik in trikov za učinkovito učenje ter obvladati metodo Pospešenega učenja. Vse drugo se lahko pridobi in spozna v mentorskem programu Kulsko učenje.  

Glasserjeva kakovostna osnovna šola Preseje pri Radomljah usposablja učitelje za zadovoljstvo po teoriji izbire dr. Williama Glasserja. Udeleženci seminarja so npr. l. 2017  spoznali, na katere načine lahko vzpostavijo dobre odnose z učenci, starši in sodelavci ter tako postanejo bolj zadovoljni tako na svojem poklicnem kot osebnem področju. Predstavljeni primeri dobre prakse bodo teoretična izhodišča združili s praktičnimi primeri dela v vzgojno izobraževalnem procesu.
Kdor ima veselje do reševanja logičnih problemov, naj sodeluje v logičnih krožkih in naj sodeluje na šolskih tekmovanjih. Kdor čuti veselje do debat, naj se vključi v klub Za in proti.  

Ima kdo veselje živeti z odprtim vprašanjem? Židovski koan – če nisem zase, kdo je zame, če sem samo zase, kdo sem potem, in če ne sedaj, potem kdaj? Mogoče je modrost le čakanje, zdravljenje pa le vprašanje časa. Vprašanje, kdo pase pastirja, se nanaša na odnos med njim in ovco. Odgovor: njegov oče!  

Skozi sinhronosti vam vesolje sporoča, da smo na pravi poti. 'Naključja' nosijo v sebi pomembna sporočila s potovanja duše. So čudovita izkustva, ki so za vedno naša.

1. Nenačrtovano srečanja starih prijateljev. Če je čas, da se nekdo vrne v naše življenje, bo vesolje poskrbelo, da se s to osebo srečamo. Morda je čas, da nekaj razrešimo ali pa kaj ponov no ustvarimo skupaj. Razlogov, zakaj nekoga srečate je seveda toliko, kot je ljudi. Čas bo pokazal, kašen je namen. Bodimo odprti za uvide. 

2. Spoznamo nove ljudi, ki vam pomagajo pri vaših trenutnih izzivih v življenju. Dobimo potrebno pomoč. Učimo se drug od drugega. 

3. Prejmemo darilo, ki smo si ga želeli. Morda je kdo uganil, da si nekaj želimo, česar si ne priznamo. Sinhronost čudežev. 

4. Opazimo popolno časovno sosledje. Na pravem mestu ste znajdete ob pravem času. Ko potrebuje pomoč, srečate nekoga, ki nas reši, 2. ko se vam mudi, so vse luči na semaforju zelene... Tako je takrat, kadar greste v življenju s zanosom.
 
5.  Ko dlje časa iščemo odgovor na določeno vprašanje (faza inkubacije), nas v trenutku prešine jasna misel (iluminacija), kaj storiti in kako. To so misli, ki smo jih prejeli "od zgoraj".  

6. Pomislite na nekoga tik preden nas pokliče. Kadarkoli se lahko povežemo telepatsko z drugimi ne glede na to, kje smo.

7.  Ravno ko pomislite, da bi radi slišali neko pesem, se ta zavrti na radiu v avtu ali v trgovini. Bolj kot smo prisotni v trenutku, boljše so naše psihološke in telepatske sposobnosti.

8.  Ponavljajoče številke. Nekateri verjamejo, da nam angeli ali duhovni vodniki pošiljajo sporočila skozi ponavljajoče se številke. Tako recimo nenehno videvamo na uri 11:11 ipd. 11:11 naj bi pomenilo, da nam angelski svet sporoča, naj bomo v tistem trenutku pozorni na svoje misli. Obstaja pa več razlag za tovrstno simboliko. 

Čim bolj smo povezani s kozmično, socialno in božjo inteligenco, več sinhronosti (ali čudežev) se pojavlja v življenju. Če v ciljni načrt vlagamo energijo in trud, oddajamo vibracijo, ki se sklada s tem, kar si želimo, nam vesolje sinhrono pomaga. Pravilna edukacija je pot k celovitemu transformiranemu zdravemu človeku. To nam pove tudi teorija karme. Življenjske poti nas vodijo bližje k duši. 70. letnik je bil sprva pastir, potem predan medicini, a ko je sam zbolel, je začel pripovedovati zgodbe.   Odnos med pastirjem in ovco, ki je zašla, se izgubila, je globlji. Kaže na to, da smo vsi izgubljeni, dokler zadnja ovca ni privedena v stajo. 

Ga. Živa Kam je odnesla naslednje pozitivne vtise o predavanju dr. Anje Ragolič z naslovom: De Lapidibus Loqventibus pars secvnda (Petovianski spomeniki ali priprava na zaključno ekskurzijo). Lanskoletno epigrafsko predavanje je očaralo in navdušilo. V Trstu so nam na ekskurziji spomeniki postali precej bolj domači. Tudi letos smo se želeli dobro pripraviti na latinsko zaključno ekskurzijo, ki smo jo v l. 2019 izvedli v rimsko Poetovio). Rogličeva je preventivno podala obsežen pregled zgodovine, geografske lege in epigrafske dediščine našega najstarejšega mesta in nas zopet navdušila. Poskušali smo prebrati nekatere  petovionskih napise, na kraju samem pa smo se spoznavali z značilnostmi mitraizma. 

Rutar et al. (2017) želijo obogatiti šolske prakse s pomočjo kognitivne znanosti. Le-ta odpira nova obzorja poučevanja in učenja. Učitelj je postavljen pred izziv, kako razumeti delovanje možganov in kako prenašati znanje o človekovem učenju v vsakdanje življenje. Delo z otroki in mladimi ljudmi, ki zaradi bolezni, okvar, poškodb in drugih oblik hendikepa terja od social nega delavca ali učitelja posebno pozornost in skrb. Kognitivna šola si prizadeva za zastavlja nje dobrih vprašanj, ker samo takšna vodijo do novih spoznanj. Zanje sta zaslužna predvsem Sokrat s premagovanjem strahu pred prevaro in previdni Kant. Življenje je kot zenovsko reše vanje koanov, počakati je treba, da odgovori na vprašanja pridejo sami.
Kako uporabljamo Disneyevo strategijo?

1. Izberite problem, o katerem smiselno odločate! Oblikujte SMART cilje. Pred seboj izberite tri mesta, na katera stopamo: enega za sanjača, enega za realista in enega za kritika.
2. Pomislite na čas, ko ste bili zares kreativni in ko je vaš sanjač ustvaril nekaj zelo izvirnega. Stopite na mesto sanjača pred seboj in podoživite tisti dogodek. Na ta način zasidrate vse svoje vire in strategijo sanjača. Če ne gre, si pomagajte z modeliranjem nekoga, ki je dober kreativni sanjač. Ko ste se nasanjali, izstopite v nevtralen položaj 
3. Spomnite se na čas, ko ste bili previdni in realistični glede nekega načrta in ste ga izpeljali elegantno in brez problemov. Stopite na mesto realista in sidrajte svoje vire in stanje realista. Ko končate stopite v nevtralen položaj.
4. Spomnite se primera, ko ste konstruktivno kritizirali neki načrt, ko ste videli slabosti in prednosti in ste jasno označili probleme. Če ne gre, modelirajte koga. Ko najdete doživljaj-stopite na mesto označeno za kritika in izkušnjo podoživite. Ko končate stopite v nevtralen položaj. Na ta način ste zasidrali sanjača, realista in kritika na tri različna mesta v prostoru (lahko uporabite tri različna mesta v sobi ali celo tri sobe). Vsak položaj je sam po sebi strategija.
5. Sedaj vzemite začetni problem ali cilj. Stopite na mesto sanjača in dajte razumu prosto pot. Sanje so običajno vizualne. Dovolite si možgansko nevihto. Fraza sanjača: 'sprašujem se ali…?' Ko končate stopite v nevtralen položaj.
6. Stopite na mesto realista. Pomislite na načrt, o katerem ste sanjali. Organizirajte svoje zamisli. Kaj vse je potrebno narediti, da se načrt uresniči? Ko ste zadovoljni izstopite v nevtralen položaj.
7. Stopite na mesto kritika. Preverite in ocenite načrt. Ali kaj manjka, ali je zanimiv, kaj dobite vi. Ali se splača? Kritik sprašuje: kaj manjka? Kaj imam jaz od tega ? Kritik deluje v notranjem dialogu.
8. Stopite nazaj v sanjača in ustvarjalno spremenite načrt v skladu s tistim, kar ste se naučili od realista in kritika. Spet pojdite iz enega položaja do drugega, dokler se načrt skladno ne prilega vsem trem.

Na koncu postopka pridete do načrta, ki se mu ne upirate več. Strategija je dobro uravnotežena, vključeni so vsi trije zaznavni sistemi VAK. Tako da so dostopni vsi informacijski kanali. Zunanji ali nevtralen položaj nam pomaga  razrešiti če se ujamemo v zanko, ali pa ves postopek vidimo in nadzorujemo.

B. McCarthyjeva podaja naslednjo preglednico štirih različnih vrst učenja in njim pripadajočih tipov vprašanj ter postopkov oz. aktivnosti:            
 
Tipi vprašanj	Aktivnosti - postopki	Vrste učenja	
ZAKAJ	Poslušanje, govorjenje, dialog, nevihta možganov	Inovativno	
KAJ	Opazovanje, analiziranje, razvrščanje, teoretiziranje	analitično-akumulativno	
KAKO	Eksperimentiranje, manipulacija, izboljševanje	Metodično-refleksivno	
KAJ ČE	Modifikacija, adaptacija, tveganje, ustvarjalnost	dinamično – samousmerjevalno učenje	

Tako vsak učenec ve, v kateri tip učenja spada in v katere spadajo drugi, da lahko z njimi komunicira in si izmenjuje izkušnje. Obenem se uči učiti se tako kot se učijo drugi in videti probleme z njihovega zornega kota. V timu se učenci učijo sodelovalnega učenja.

Šmidhoferjeva (2018) analizira pojmovanje vzgoje v slovenski duhoslovni pedagogiki po prvi svetovni vojni in pokaže, kako so razumeli vzgojo vodilni predstavniki te pedagoške smeri: Karel Ozvald, Franjo Čibej in Stanko Gogala. Uvodoma podaja temeljne značilnosti duhoslovne pedagogike v Nemčiji, od koder ta pedagoška smer izhaja. Nato predstavlja  bistvene poteze slovenske duhoslovne pedagogike. Avtorica je tudi pokazala položaj duhovne pedagoške orientacije v drugi polovici 20. stoletja ter njeno aktualnost s stališča sodobne pedagogike. 

5.1 Mednarodna Montessori osnovna šola

Montessori šola sloni na gibanju telesa in mentala. Nič ni bolj škodljivega kot jemanje poguma otroku v obdobju, ko se še samoizgrajuje« (Mon tessori, 2008). Odrasli starši pa ne smemo otroka pri njegovem razvoju ovirati. Nič ni bolj škodljivega kot jemanje poguma otroku v obdobju, ko se še samoizgrajuje.

Montessorijeva pokaže tudi odgovornost odraslih do otroka. Nekateri psihologi menijo, da bi odrasli s svojimi sposobnostmi v primerjavi z otrokovimi potrebovali 60 let trdega dela, da bi naredili tisto, kar otrok doseže v prvih 3 letih. Dojenček, ki sprva samo leži, joka in opazuje, se kar naenkrat prelevi v bitje, ki teka sem in tja in odkrito govori o vsem, kar vidi, sliši, doživlja. Nobenega drugega jezika ne bo obvladal do take stopnje in nobeno okolje mu ne bo tako domače, kot tisto, v katerem preživi otroška leta. Bi to lahko razložili z evolucijsko psihologijo? 

Maria Montessori je prepričana, da sta osebno izkustvo in udejstvovanje edina dejavnika, ki spodbujata in omogočata razvoj. Odločno trdi: »Nič ni bolj škodljivega kot jemanje poguma otroku v obdobju, ko se še samoizgrajuje.« Na odraslih je odgovornost, da otroka pri njegovem razvoju ne oviramo, ampak da pripravimo okolje, v katerem bo otrok lahko razvil vse tiste darove, ki jih je že ob rojstvu prinesel s seboj na ta svet. Otrok vsrka vase vse, kar vidi, sliši, voha, tipa … Po naravi je zelo radoveden in rad uporablja svoje ustvarjalne sile. Brani se nepotrebne pomoči. V otroku deluje Bog, ki je veličastnejši od učitelja, matere ali očeta, ki jima pripada na milost in nemilost. Tak je naš Martin, prijazno se nasmiha, spušča glasove, teka okrog in se pri mamici doji in pri babici pocrklja. 

Učitelj mora biti tih in pasiven, potrpežljivo čakati in se skoraj umakniti s prizorišča. Zato je tudi vloga učitelja povsem drugačna kot smo navajeni. Učitelj naj pusti veliko prostora, v katerem se lahko razmahne otrokov duh. V Montessori šolah učitelj ničesar ne sme delati pod prisilo. Tu ni kazni, groženj in nagrad. Dejstvo je, da te preprosto niso potrebne. Otrokom je namreč delo, ki si ga sami izberejo in opravijo, samo po sebi nagrajujoče. 

Učitelj se tudi ne vmešava s popravljanjem napak, kajti vsi Montessori materiali so zasnovani tako, da omogočajo samopreverjanje na osnovi vida in tipa. Otroci tako sami preko igre odkrivajo in popravljajo lastne napake. »Samo vaja in izkušnja lahko popravita nesposobnost. Da pridobimo določene spretnosti, je potrebno veliko vaje. Neubogljiv otrok se reda uči tako, da dela v družbi odraslih, ne pa s pridiganjem o njegovi nesposobnosti. Če ni koncentracije, so predmeti okoli otroka tisti, ki ga posedujejo, sicer pa jih poseduje otrok s svojo koncentra cijo. Pogoj za otrokov razvoj koncentracija. Da pa otrok lahko osredotoči svojo pozornost, potrebuje otipljive stvari. Če ni koncentracije, so predmeti okoli otroka tisti, ki ga posedujejo, sicer pa jih poseduje otrok s svojo koncentracijo.« V tam namen je Maria Montessori na osnovi dolgoletnih izkušenj in opazovanja otrok izdelala posebne materiale. Zanimivo je, da imajo v Montessori vrtcih samo po en primerek vsakega materiala. Tako se otroci učijo čakanja in potrpežljivosti ter tega, da spoštujejo delo drugega. S ponavljanem vaj se urijo v vztrajnosti.

40 let delovanja Montessori šol na različnih koncih sveta potrjuje, da otroci v okolju, ki omogoča urejeno delovanje, razvijejo spontano disciplino. Vedenjski odkloni pri otrocih sami izginili takoj, ko so ti otroci lahko delali in se osredotočili na tisto, kar jih je zares zanimalo. 

Moj prvi vnuk David razpolaga s sposobnostmi za hitre uvide pri različnih igrah s kartami, pri jezikih, nogometu. Učenje z veseljem razvija International Montessori school v Tervurnu (in drugod) ima cca 350 učencev z različnih držav. Goji posebne didaktične metode predstavlja nja znanja od konkretnega k abstraktnemu, od individualnih primerov k splošnim zakonitos tim, ki jih je formuliral že Komensky. Na posebni dan je bil na vrsti kot učenec, ki rešuje matematične primere in ob njem učiteljice predstavljajo kaj so že vzele v 2. razredu. Imajo playing time, s seboj prinašajo kosila.  Pouk je dvojezičen v angleškem in francoskem jeziku. S sošolcem pišeta zgodbe. Na šoli si sposojuje knjige in jih vrača po lastnem interesu. fakultativno se uči nizozemščine na šoli in slovenščine posebej na neki drugi javni šoli.       
Že Montessori vrtec je otroke vzgajal v well rounded personalities. V elementarni primarni šoli od 6 do 12. leta učenci nadaljujejo s neodvisnim mišljenjem, samo-usmerjenim učenjem samozaupanjem (ker ni pravilnih in napačnih odgovorov), intelektualno radovednostjo. Samo-disciplino in navdušenjem. Učenci so pripravljeni za kompleksno delo in se približujejo k abstraktnemu razmišljanju. Mnogi novi materiali so multi-senzorni (po VAKOG sistemu), poznajo samopopravke, razvijajo domišljijo za osvajanje konceptov iz neposrednega okolja.  Vključujejo delo  v jeziku matematiko, zgodovino, naravoslovne znanosti, umetnosti. 

Drug drugemu naj bi govorili besede, ki jih radi slišimo. Reprezentacijski modeli za VAKOG vključujejo tipične procesne besede, ki so 1. Vizualne: zdi se mi, iz ptičje perspektive, imeti vpogled v, na štiri oči, megleno, v tej luči, moj pogled na to je..., zgleda kot, predstavljati si, kot strela z jasnega, gledati, očitno, jasno videti, glede na, opazovati, je to jasno? Perspektiva, kot vidiš, poglej, lepo, da se spet vidiva.

2. avditivne: poslušati, poklicati, zveni znano, ušesa so ga, glasovi, pogovor, glasno, govoriti
Povedati, neslišno, povej po pravici, uglašen, aktivno poslušanje, slišati, šelestenje, žuborenje, to se sliši.
3. kinestetične: spoprijeti se, navezati stik, narediti, vztrajati, občutki, položiti karte na mizo, energija, toplo, mrzlo, dotik, preizkus, plesati, prijetno, udobno, slediti, sprehajati se, lotiti se, to dobro dene, gibanje.

Če so se starši znašli v položaju pomanjkanja, bolezni, osamljenosti ali starosti, so jim bili odrasli otroci dolžni moralno in gmotno pomagati. Zelo pomembno je hoditi za otrokom, učencem (kot v Levinasovi etiki), da so ti, ko je treba, sposobni hoditi za njimi.  
V okviru programa za starejše in dementne bolnike Črepinškova (2019) jasno pove, da so osebna spoznanja nenadomestljiva, ker le tako lahko počne posameznik to, kar ga veseli in dobi pri tem potrebno pomoč za samopomoč (Hilfe zur Selbsthilfe). Tudi Frankl ve, da se samospoznanja ne da prehitevati, kar pomeni, da se smisla ne da podariti, ampak ga mora vsak sam najti oz. odkriti.  Seveda pa je pomožnih poti k temu cilju vključno z logoterapijo več. To velja tudi za priročnike za vzgojo in osebnostno rast. 

5.2 Vzgoja po priročnikih ali po zdravi pameti

Anarhija ponudbe za individualizacijo vlada tudi na vzgojnem področju zaradi konkurenčnega boja med avtoritetami. Vsaka osnovna šola ima svoj vzgojni načrt in starši in otroci pa tudi. Ti so vpisani v njihovih mentalnih zemljevidih. Ti pa prihajajo v konflikt, ker niso usklajeni. Spričo 'atomizacije kulture' (Taylorjev izraz) in 'patološke narcisoidnosti' (Laschev izraz), ki je postala že normalna, vzgoja ni samo najtežji poklic, ampak je postala že skoraj nemogoča. Ali obstajajo samo še komunikativne akcije (ang. communicative actions) po Habermasu ali interaktivno pasivni vplivi po avstrijskem filozofu Robertu Pfallerju. Interpasivnost je prenos užitka na nekoga ali nekaj drugega. Tako  fozanosopirni stroj uprizarja proces branja, robot pa opravlja še nekatera druga človeška dela npr. zdravniške operacije, košenje trave, igranje na klavir, skladanje skladb, sestavljanje rim. Zato je forma interpasivnosti blizu umetniškemu delu, gledališču,...

Sociologi pogosto zvajajo proces vzgoje na primarno in sekundarno socializacijo, drugi pa na osebnostno rast (ang. personal growth) ali instrumentalizacijo, po kateri nas že tehnične naprave vzgajajo ali na institucionalizacijo, po kateri nas vzgajajo ustanove, kakršne so družine, vrtci in šole. Intencionalna vzgoja je organizirano ciljno usmerjanje oz. vplivanje vzgojiteljev na otroka glede na njegovo vodljivost. Značilnosti vzgoje se spreminjajo glede na to, ali  vzgojitelj hodi pred njim, ga samo spremlja ali hodi za njim. Vsiljena, represivna vzgoja z racionalnimi vzori odraslih prej zgreši cilj kot tista, ki hodi za njim in ga usmerja glede na njegove sposobnosti, nagnjenja, interese. Znano je, da tudi t. im. permisivna, ustrežljiva vzgoja zgreši cilj. Po Juulu morajo starši otrokom in sebi znati postavljati meje kljub temu, da je svet neoliberalno oz. narcisoidno prevrednoten. 

Po osamosvojitvi Slovenije 1991 naj bi družbeno-identitetni, adultokratski model vzgoje prenehal, odnehal pa ni. Osvoboditev od monopolne ideologije Zveze komunistov ni privedla do brezideološkega stanja, ampak samo do 'konca velikih zgodb'.  Ker ni bilo lustracije, so se časoma uveljavile 'sile kontinuitete' v razpršenem, pluralnem smislu. V okviru partitokratske mentalitete naj bi že skoraj vsak Slovenec imel svojo stranko, da bi kandidiral za slovenski ali evropski parlament ne glede na to, koliko kilometrine že imajo ali je nimajo. Ni nenavadno, da se ustanavljajo še nove. Imenujejo se kar po avtorju npr. stranka Mira Cerarja, preimeno vana v stranko Modernega centra ali Lista Marjana Šarca. Trenutno je zadnja skrajno desna Domovinska liga Branka Brščiča.  

Med številnimi dejavniki, ki nastopajo v vzgojni komunikaciji, bi izpostavili osebne zaznavne kanale čutenja v sistemu 'VAKOG'. Ni vseeno, v katerem prevladujočem zaznavnem kanalu nas partner zaznava oz. 'sliši'. Sliši nas v tistem jeziku, ki ga govori, ker nam daje, kakor nas sprejema. Vizualci so najbolj dovzetni za vizualne informacije kot avditivci oz. slušni tipi za to, kar slišijo, kinesteti morajo vse preizkusiti v motoričnem gibanju. Slednjim sedeča šola ne ustreza in imajo tudi slabše uspehe. Ti potrebujejo čim več gibalnih aktivnosti s praktičnimi dejavnostmi. Grissova je že pred leti v ZDA razvila metodo svobodnega sloga (freestyle) kot ključa do lažjega in hitrejšega učenja. Upa, da bomo njene metode bolj pogosto uporabljali tudi v Sloveniji. Naša pedagoginja Stojkovičeva (2018) opisuje kako ji je uspelo razgibati skupine učencev, ki so z njeno pomočjo dosegali boljše učne rezultate v šoli. 

Prav tako pogosto ponavljamo, da ni demokratične vzgoje brez dialoga kot ugotavljamo, zakaj dialog ne deluje. Naše devetletke izvajajo formalno predpisan vzgojni načrt, še prej pa starši s svojimi otroki izvajajo neformalnega. V dialogu za razumevanje medsebojnih aspiracij in omejitev bi lahko te vzgojne načrte med seboj primerjali, prožno prilagajali in usklajevali. Za Slovenijo še vedno ostaja problem, kako krepiti socialni kapital medsebojnega zaupanja za skupno dobro tudi zato, da bi presegali svoje osebne, družinske in nacionalne slabosti, obe nem pa pogumno sledili uspešnim modelom v svetu. Morda je toliko strahu pred čermi vzgoje tudi zato, ker imamo odrasli premalo samospoštovanja in prenizko socialno samopodobo. Čim bolj uspešno je kognitivno premišljeno vzgojno delovanje in čim bolj zaupamo vanj, tem manj se prepuščamo nagibom preživetja boja ali bega svojih plazilskih  - reptilskih možganov.

5.3 Kaj je bistvo svobodnega sloga učenja?

Grissova je pred leti razvila metodo svobodnega sloga (freestyle) kot ključa do lažjega in hitrejšega učenja. Mladi so navdušeni in samo vprašanje časa je, kdaj bodo njene preverjeno uspešne metode začeli uporabljati v slovenskih šolah. Njeno poslanstvo je spremeniti doseda nje učne navade učencev. Verjamemo, da otrokom in mladostnikom zagotovimo motivacijsko učno izkušnjo z zabavnim uče njem še tako suhoparne snovi. Prisegamo na hitre metode učenja, zabavne asociacije in zgodbice, memotehniko, vizualizacijo, metodo ustvarjal nega giba, rime, učenje ob glasbi. Dokazano je, da na hitrejše učenje vplivajo smeh, sproščenost, komunikacija in sodelovanje. Ali ni to zabavno, da lahko plešeš na svojo najljubšo glasbo ob učenju učne snovi? Bistvo je vzpostavitev ključa zapomnitve, s katerim nove besede in učno snov katerega koli predmeta shranimo v dolgoročni spomin. Spodbujamo prav kinestetične tipe učencev – tiste, ki imajo v šolah največji problem, saj težko sedijo pri miru in sledijo učni snovi. Metode svobodnega oz. prostega učenja so namenjene prav vsem učencem pa tudi dislektikom, hiperaktivnim otrokom in tistim, ki imajo učne težave. S  pomočjo Grissove (2018) učenec poišče v sebi najboljšo metodo. Prosti slog učenja je najprimernejši za vsakega posameznika z upoštevanjem njegovih lastnosti, saj prebuja skrite potenciale, ki jih večina učiteljev spregleda. Meni, da naj bi Slovenija v tem stilu prednjačila. Ne vem pa, ali ima že kaj somišljenic – posnemovalk.  

Ker smo celovita bitja, je pri učenju treba angažirati čim več čutila vplivajo na zaznavanje, hitrejše učenje in pomnjenje. Vsako ima v možganih shranjen svoj predalček zaznavanja. Včasih so še bolj kot čutila pomembna čustva. S smešnimi nevsakdanjimi zgodbicami si s prostim slogom učenja lahko zapomnimo telefonske številke, matematične formule, izreke … 

Saj poznamo rek: čim bolj ko je neumno, več si zapomnimo. Ob tem se avtorica sprašuje o preresnih učiteljih v šolah, ki se niti sami ne znajo posmejati, kako naj bi potem naučili zabavnega učenja svoje učence. Vse prevečkrat pozabljamo, da je učenje naraven proces vsakega otroka, ki ga prav šolski sistem najbolj prizadene, da dobi odpor do učenja.

Dotiki zdravijo, nam pomagajo v stresu – tudi učenci prvih razredov ga že doživljajo. Seveda je tukaj najpomembneje, da nobenega ne silimo v masaže ob učni snovi in da predvsem učitelji ne zlorabijo zaupanja otrok in staršev ter odgovorno ravnajo. Na OŠ na Švedskem, kjer je poučevala, je prvo šolsko uro ravnatelj, ki je bil hkrati učitelj, zmasiral celoten razred učencev in videla je pozitivne rezultate. Na šoli imajo zaposleno učiteljico samo za masaže. V vrtcih pa pred spanjem zmasirajo otroke z oljem, da se laže potopijo v spanec. 

Namesto šole sedečega učenca  - homo sedentus bi potrebovali šolo pokončnega in gibljivega - homo erectus. Žal je naš šolski sistem še vedno neprilagodljiv in predvsem nezaupljiv do novih metod poučevanja, predvsem masaž. Ko pride na šolo predstavit prosti slog učenja, se jim zdi zanimivo, a šole si še vedno ne upajo sprejeti nobenega sodelovanja, razen tistih, ki verjamejo v nove načine poučevanja. Podobno je z uvajanjem meditacije. Sam sem jo nekajkrat izvedel  pri uri filozofije in jo izvajam pri Poteh do osebnostne rasti na DCA. 

Učitelji in ravnatelji večinoma verjamejo le preizkušenim metodam, četudi so neučinkovite. Nekateri pa so bolj razgledani. Zelo sem hvaležna, da me je ravnateljica OŠ A. Ukmarja v Kopru vedno podpirala pri uvajanju vseh teh učnih metod v običajen pouk, ko sem bila tam kot učiteljica zaposlena. Ravnateljica OŠ Košana pa je bila vselej navdušena nad takim poučevanjem in v poletni šoli letos so se učenci z veseljem učili na freestyle način. Odzivi vseh učencev, dijakov, študentov so fantastični in navdušujoči, saj od nas odhajajo z novim znanjem.

Povpraševanje po individualnem svetovanju za lažje učenje narašča. Nove metode so strokov no podkovane, učinkovite in res hitre. Starši so celo dovolili, da so otroci, ki so pod stresom, ko niso vedeli, ali bodo imeli popravni izpit ali ne, obiskovali ves dopoldan individualno svetovanje pri nas, se sproščali in s terapijo ter inovativnim učenjem premikali dojemanje hitrega učenja. 

Učiteljice ki poučujejo na način prosti slog se znajo pohvaliti v pripovedi: »Veš, danes smo učno snov naravoslovja v četrtih razredih plesali s tvojimi plesnimi koreografijami ob pesmih Timber ter Hollywood: prebava, vrste zob, spočetje, kako se razlikujemo živa bitja. Vse to je ena od učenk, ki se uči pri tebi, naučila celoten razred in res je učinkovito, učenci se radi učijo tako! Jaz in oni si želimo še več takšnih učnih ur.« Ko se je Stojkovičeva (2018) zavedala, da so učenci sami začeli spreminjati šolski sistem, je bila najsrečnejša. To je na nek način že Freirov projekt 'dol šole' in šola Summerhil – šolskega griča. 

Igrivi otroci so ji največji učitelji. Kako se veselijo ob vsaki novosti, ko imajo 5 let, in kako skačejo, se gibajo. Prvih pet let nas učijo govoriti, hoditi, tekati, skakati, nato pa nas nasled njih 16 let ali več šola uči, da moramo biti v tišini in le sedeti pri miru, če se želimo učiti. To je tako nenaravno za mladostnike, ki so polni življenjske energije. In ko dopolnijo 13 let, jih je večina že zamorjenih, učenje jim postane dolgočasno. Resno se sprašujem, kdo ubije to energijo do veselega učenja. Ravno v šoli bi se moral vsak učitelj zamisliti, s kakšno energijo (navdušen ali zamorjen) stopi v razred, preden začne poučevati učence.

Naravni otrokov razvoj, ko je še majhen in dojemljiv za nove informacije ter učenje, ubijejo ravno počasen ritem šolstva in hkrati prenatrpane knjige z veliko informacijami, s katerimi ne ve, kaj bi delal. Ne zna več ločiti bistvenega od nebistvenega, pomembnega od balasta. Zato v Centru za lažje učenje in življenje uvajajo tudi metodo brainobrain (inačica brainstorminga), ki otrokom omogoča, da hkrati uporabljajo levo in desno polovico možganov in s tem brusijo tako svoje možganske sposobnosti kot tudi življenjske spretnosti s pomočjo miselnih tehnik,  abakusa ter NLPja. Dolgoletno raziskovanje človekovih možganov je pokazalo, da je med obdobjem oblikovanja mentalnega razvoja (od 4. do 14. leta) pomembno izvajati miselno gimnastiko za boljši razvoj možganske kapacitete. 

So posnetki otrok, ki so tako hitro izračunali rezultate matematičnih izrazov, da jih Stojkovi čevi  (2018) niti ni uspelo zapisati. Pa da ob računanju težkih računov še pojejo ali repajo.  Navdušilo jo je, da se ob računanju z abakusom med igricami naučijo lahko življenjskih veščin, kot so urjenje koncentracije, boljšega spomina, domišljije in kreativnosti, hitrosti in natančnosti, nadpovprečne številčne spretnosti, vodstva, odločnosti, samozavesti. 

Film Abeceda je morda preveč posplošeno pokazal, kako se v šoli izgubljajo talenti. Seveda skoraj vsak šolski sistem deluje rutinsko, ker se izvaja v sedeči šoli  z zaprtimi razredi. Za izraz veselja pa je potreben gibalni pristop, sicer veselje v srcu ne pride do izraza. Šele zaposlitev obeh možganskih polovic sproži nadarjeno ustvarjalnost. 50 % inteligence otroka se razvija do 5. leta starosti, ko se giba, vrti, skače, tega pa ni, razen pri športni vzgoji.

Na tečajih in svetovanjih Stojkovičeve (2018) poskušajo otroke naučiti premagovati stres in strah ob sproščanju v sprostitveni sobi ob mirni glasbi, tako da se prepustijo vodenju in vizualizaciji, s tem pa razvijajo desno možgansko polovico. Svobodno (Freestyle) učenje je na eni strani aktivno učenje z glasbo ob gibih, po drugi strani pa zelo umirjeno učenje v alfa stanju, ko so naši možgani sposobni sprejemati tudi 4 krat več novih informacij kot v običajnem beta stanju. Kot ezoterična terapevtka Stojkovičeva (2018) že 10 let izvaja energetsko medicino. Ko se učenci med poučevanjem sprostijo in vizualizirajo svoje sanje ter dosežke, se tudi bolje počutijo. Na delavnicah zaupanja, ki sem jih vodila veliko let, so se z učenci veliko masirali. Večkrat na dan  jim je zašepetala: »Predstavljaj si, da si najboljša maserka, da obvladaš. Zaupaj si.« Rezultati masaž so bili fantastični, ko so si punce ali fantje začeli res zaupati in verjeti besedam.

V intervjuju je Stojkovičeva izjavila, da bi kot ministrica najprej prisluhnila učiteljem, da bi se z manj birokracije lažje posvečali učencem. Najpomembnejša sta moč namena in čuječnosti in učenje v naravi. O tem govori film, ki je nedavno igral v ljubljanskem Kinodvoru z naslovom Sova in miška (režiserka S. van Dusseldorp, 2016). Dobro bi bilo, da bi samoiniciativne otroke, ki so iskali iztrebljeno miš spremljal vsaj gozdar, ker je že voditeljice izleta ostala v taboru. Seveda se nekaj podobnega dogaja tudi pri nas, a o tem premalo vemo. Če učitelj ni navdušen nad svojim predmetom, ga ne more dobro poučevati in spodbujati veselja.  

Za Stojkovičevo je dober učitelj tisti, ki učence nauči med učno uro bistvene vsebine in metode, tako da se jim ni treba kasneje doma toliko učiti na pamet, spominsko faktografsko. Raziskava emphaty map, ki jo je opravila z najstniki, je pokazala, da si pri pouku premalo zapomnijo zaradi slabih metod poučevanja in predvsem neznanja, kako si zapomniti nove podatke. Tradicionalnqa pedagogika je pogosto obremenjena deontologizmom, kaj se učenci morajo naučiti in znati. Učitelj pa vstopi v hermenevtični krog učenja, ko se sam uči, kar uči učence. Če je to še zabavno v stilu imejmo se lepo - fajn (well being), je to toliko bolje.

V zanosu nezavedno predelujemo izkušnje sami zase. Nezavedno  deluje kot avtomat. Odziva se na želje zavesti in to tem bolje, čim bolj smo prepričljivi. Nezavedno ne prenese zgolj mehanskega ponavljanja, pač pa nanjo ugodno vplivajo mantre, meditacije, molitve, itd. Naloga nezavednega je dosegati cilje in naloge, ki si jih zastavlja zavestni um. To služi kot splošna priprava. Tudi športniki se v mislih pripravljajo na pravo tekmovanje.   

V zanosu na nek način tekmujemo s samim seboj, s svojimi prejšnjimi uspehi. Na ta način se pozneje bojujemo proti demenci. V neki nizozemski vasi dementne bolnike kot vojne veterane prestavljajo v 60. leta 20. stoletja.     

Za zanos, kjer je udeležena v večji meri intuicija, lahko uporabimo vseh pet elementov, ker smo 'v elementu'. 1. Plavamo po svoji notranji reki doživljajev, 2. plezamo po (kabalističnem) drevesu ali sistemu čaker, pri čemer se 3. identificiramo z lesom, 4. vdihavamo in izdihavamo zrak (prana) kot duša,  5. gorimo kot ogenj sveče in 6. ustvarjamo težo pomenov kot zemlja. Obenem pa ohranjamo še nepojasnjeno psihonevrološko skrivnost o tem, kaj natanko se dogaja v naših možganih, da nas kot srečneže zanos doleti. To skrivnost so že nekateri skušali pojasniti. Goleman meni, da je en del naših možganov 'miren', zato da nas v drugem delu intenzivna čustva preplavijo, Galan in Marguire (2000) navajata, da je treba pred zanosom ponavljati afirmacije npr. po Hayewi, ki nas opolnomočijo. Navajata tudi avtorje, ki opozarja jo na to, da naj bi se prej telesno in duhovno sprostili z abdominalnim dihanjem (stik s prano) in telesnimi vajami.    

Czikszentmihaly (1991) je izhajal iz teleološkega (autotelic) sebstva, ki si sam postavlja cilje in ima nadzor nad tem, kar dela in misli obenem pa ljubi sedanji trenutek. SMART cilji so potrebni ne pa nujni.      

5.4 Kaj nam pomeni kinestetično učenje?

Vse obstoji le zato, ker se dotika drugih svetov. Zato je palpacija najstarejši čut. Lahko bi rekli, da je vsak čut po svoje najstarejši. Sluh zaradi prazvoka oz. poka, vid zaradi svetlobe. 
Vse to zaradi plesa razmer. Človek je temeljno veččuten. S specifičnimi dejavnostmi pa razvija zdaj bolj enega, drugič pa drugega.

Po naravi so vsi otroci kot radovedni zakajčki že znanstveniki. Dotik, gib, kretnja so kineste tični načini izražanja sebe in sporazumevanja med ljudmi, odpirajo pa nam novo zavedanje o sebi, o svojem obnašanju in odnosu do sebe, do drugih in do življenja nasploh. Življenje je gibanje. Preko kinestetike vzpostavljamo svoj stik s svetom in povzročamo spremembe v njem. Ideje zaživijo šele, ko jih spravimo v gibanje, v akcijo. Več o človekovih oblikah gibanja sem pisal v e-knjigi Človekovo  simbolno  učenje o  podobi  sveta, 2. poglavje Gre za nasprotje med pedagogiko kapitala in pedagogiko človeka?  

Susan Griss (2018) poučuje v New Yorku učitelje in učence na plesni kinestetski način. Je zaslužna za to, da se njena metoda po svetu širi.  Učenci, ki dobijo občutek medsebojne povezanosti, si več upajo. Lažje se učijo učnih vsebin. Videti je, da je današnja kognitivna, reproduktivna šola najmanj prilagojena kinestetom.  Vnuk David je kinestet. Sposoben je reševati več problemov hkrati npr. igrati na svoje in moje karte. 

Ko poznamo cilj in vemo, katere veščine želimo razvijati, pripravimo program treninga. Kako kinestetska izkušnja pogojuje priložnosti za siceršnje vrste učenja. S predajanjem izkušnje drug drugega bogatimo z novimi spoznanji. 

Kinestetično učenje poteka v gibanju in ne v sedečem stanju. Gibamo se kot posamezniki, v paru ali pa kot skupina. Pri tem imamo določene naloge in izzive, skozi katere spoznavamo, kako doživljamo sebe in določene situacije, npr. ko smo pod časovnim pritiskom; ko se znajdemo v kaosu, zmedi; ko naletimo na svoje predsodke in omejujoča prepričanja, strahove; kaj se zgodi, če damo krila svoji kreativnosti; koliko si upamo izraziti sebe. Spoznavamo, kako reagiramo v vlogi vodje, česa se do zdaj nismo zavedali, ima pa velik vpliv na naše vodenje sodelavcev … in kako smo sposobni slediti vodji, s kakšnimi izzivi se srečujemo na tej poti in kako jih premagujemo.

Kinestetični vaji sledi vodena diskusija, ki omogoča udeležencem, da se iz izkušnje nečesa naučijo. Spoznanja povezujemo z izkušnjami v realnem življenju in se tako pripravljamo na podobne situacije v prihodnosti. Kinestetično učenje pomaga osvetljevati tiste vidike nas samih, ki se jih pogosto ne zavedamo. Je zabaven, dinamičen, zdravju podporen proces, ki povezuje skupino.

Najpogosteje gre za veščine vodenja in sledenja, sodelovanja v timu in komunikacije (npr. poslušanje, asertivnost), izražanje sebe, gradnja zaupanja, spoštovanja, uničevanje predsod kov, sprejemanje neomejenosti, razvoj kreativnosti, inovativnosti, fleksibilnosti, soočanje s spremembami, razvoj percepcije in samorefleksije za osebni razvoj. Aserivnost je pogoj za to, da sem jaz v redu in si ti v redu. Sicer nastane agresivnost do sebe – jaz nisem v redu in do drugih - ti nisi v redu. 

Kinestetično gibanje nam pomaga, da se bolj zavedamo trenutka tukaj in zdaj, da začutimo sebe in aktiviramo svoj pravi potencial. Odpre nam dodatni kanal za povezavo s svetom. Vzpostavlja usklajenost in harmonijo med mislimi in telesom. Vodi k osebni disciplini in svobodi, lahkotnosti. Lajša sodelovanje z drugimi ljudmi, povezuje in vnaša igrivost. Pomaga k večji empatiji in medsebojni podpori. Nam zrcali skrite vidike nas samih. Ustvarja prostor za učenje o življenju.

Gaber Marolt piše, da uporaba kinestetskega modela omogoča učiteljem, vzgojiteljem in staršem, da svoje vsebine podajajo na načine, ki ustrezajo vsem trem načinom učenja. Če želite otroku s poudarjenim vizualnim načinom učenja kar najučinkoviteje podajati vsebino, uporabljajte metode, kot so: risanje simbolov in slik, označujte pomembne besede in gesla, informacije organizirajte v  grafe, izdelujte kartice z gesli, iz besed izvedite diagrame, slike, simbole, lahko uporabljate tudi dnevnike aktivnosti, zapiske in sezname zadolžitev.  

Otroci so po naravi znanstveniki. Brez oklevanja sprašujejo o svetu, ki jih obdaja: Zakaj zvezde svetijo? Od kod pridejo dojenčki? Vidiš rdečo barvo enako kot jaz? Zakaj so rastline vedno tiho? Neumorno raziskujejo fizični svet, ves čas vrtajo z vprašanji v nas. Potem pa se zgodi, da že v prvih šolskih letih ustvarjalnost in radovednost, ki sta jih spremljali prva leta življenja, začne popuščati, znanost, ki jih je tako mikala, postane suha, za mnoge celo zastrašujoča snov. Zakaj? Zato ker so v nadaljevanju šolanja na vsa ta vprašanja primorani odgovarjati, ne da bi dejansko spet pokukali ven in fizično zaznali, kako svet (še vedno) deluje. To je kinestetično učenje.

»Celoten izobraževalni sistem je precej sedeč, ker smo »pozabili, da lahko ustvarjalni gib vključimo v učenje. Otroke smo raztelesili in pozabili, da imajo celotno telo, ne uporabljajo samo rok in glave, ampak tudi trup in noge. Ti deli so običajno v šoli zanemarjeni. Govorim o gibanju. Gibanje pa avtomatično pomeni druženje, ustvarjanje stika, ki ga danes tehnologija izpodriva. Mišljenje, govorjenje, razmišljanje, iskanje in ponovno začenjanje … Vsi vodijo k neštetim motivom za gibanje. Pomembnost plešočega uma je vse moje življenje« (Griss, 2018).

Kinestetično poučevanje je poučevanje z ustvarjalnim gibom, v okviru kurikula. Z mojo metodo sem izučila nekaj sto učiteljev in nekaj tisočem učencev omogočila, da so se fizično in kreativno povezali s snovjo, ki bi jo sicer prejeli ustno ali pisno, brez posebnega zanimanja zanjo. Kako? Preprosto, že s tem, da jim dovolimo, da vstanejo s stolov v učilnicah, in jim omogočimo, da se fizično samoizrazijo. Šolski učni načrt tako lahko izkusijo tudi prek telesa. Kinestetično učenje še omogoča, da učno snov doživijo globlje in bolj razumljivo, hkrati pa razvijajo tudi kakovostnejše medsebojne odnose. 

V uvodu knjige Svetovna zgodovina plesa Curt Sachs pravi: »Ples je mati vseh umetnosti. Glasba in poezija obstajata v času; slikarstvo in arhitektura v prostoru. Ples pa živi hkrati v času in prostoru. Ustvarjalec in stvaritev, umetnik in njegovo delo so združeni v enem. Ritmične vzorce gibanja, plastično oblikovanje prostora, živo predstavitev vidnega in fantazijskega sveta – vse to je človek ustvarjal z lastnim telesom v plesu, še preden je začel uporabljati materiale (kamen ali besedo), da bi izrazil svoje življenje ...« V prihodnosti bomo interaktivno plesali s podobami, ki jih danes gledamo od daleč. Ples so zagovarjali tudi Nietzsche s plešočim bogom, Osho, Sacks, Janez Mejač. 
 
Otroci z avditivnim načinom učenja se bodo najraje učili s pomočjo tradicionalnih metod, zelo koristne metode pa so: skupno glasno branje, spodbujanje k glasnemu učenju, da si sami berejo navodila, učenje v parih, ko si lahko drug drugemu razlagajo rešitve in nova znanja, reševanje nalog po korakih, da si jih lahko tudi glasno preberejo. 

Kinestetični otroci se najraje učijo v gibanju in takrat, ko aktivno nekaj počno. Radi ugotavlja jo, kako stvari delujejo. Stvari želijo potipati, z njimi rokovati in imajo krajšo aktivno pozor nost. Predvsem pa so raje vključeni, kot da bi o nečem samo poslušali. Kinestete lahko vključi te v razne laboratorijske vaje, bodisi matematične ali znanstvene, lahko sodelujejo v dramskih uprizoritvah, radi se učijo na ekskurzijah, izvajajo skeče in predstave. Spodbujajmo jih, da si zapisujejo stvari, rišejo miselne vzorce ter izdelujejo modele.  Tudi učenci in študenti lahko model uporabijo za identifikacijo njihovega preferenčnega načina učenja in s tem dosegajo najboljše možne rezultate.  

Otrokov stil učenja je relativno lahko spoznati. Pozorno ga opazujemo, kako se loteva novih stvari in kako komunicira s svetom okoli sebe. Vizualno učečega ozanosa spoznamo po tem, da opazi detajle, opazi podobnosti in razlike, ima dobro koordinacijo oči in rok, je voljan spreje mati navodila in je tišji od drugih, ima bujno domišljijo, vendar težje sprejema ustna navodila in sporočila. 

Avditivni učenec se pogovarja s sabo, si večkrat mrmra in dosti sprašuje, proizvaja tudi zelo glasne zvoke, kadar meni, da je pretiho, vendar ga preveč zvokov hkrati tudi moti. Je zelo družaben in se rad pohvali s svojimi aktivnostmi.Za kinestetične učence se zdi, kot da so ves čas v pogonu. Nove stvari mora preizkusiti. Mnogi med njimi se morajo dejansko premikati, medtem ko se učijo.

Učni stili so se začeli omenjati s Carlom Jungom že leta 1927, lahko pa jih naštejemo še nekaj, recimo Silver, Strong in Perinijev model štirih načinov učenja in Gardnerjev sistem multiplih inteligenc. V NLP metodologiji ima posebno mesto tudi koncept učnih stilov 4MAT iz konca 70ih, avtorjev Bernice McCarthy in Dennisa McCarhtyja, ki razlaga prav tako s štirimi tipi, da razlikujemo med inovativnim učenjem, analitičnim, praktičnim učenjem in dinamičnim učenjem, iz tega pa sta McCarthyja izvedla tudi cikel učenja in navodila, kako posameznim tipom podajati snov. Zelo zanimivo in uporabno orodje, ki ga bomo podrobneje obdelali drugič. Ne glede na to, katera kategorizacije se uporablja, navadno posamezniki, otroci in odrasli, ne spadajo samo v eno kategorijo. 

Če se ponovno omejimo na model VAK… Večinoma je en način učenja res prevladujoč, vendar imajo otroci in odrasli močnega še vsaj enega. Tako je lahko nekdo primarno vizualni učenec, vendar ima močan tudi kinestetični način, medtem ko nerad posluša predavanja.  
  
Kadar bo učitelj nek predmet poučeval na način, ki vašemu otroku ne bo všeč, ga bo tudi težje razumel. Otroku lahko pomagate tako, da doma vadite snov tega predmeta in se prilagodite njegovemu učnemu stilu. Z otrokom se o tem dobro pogovarjati, saj mu bo to pomagalo v razredu. V preteklosti je bila večina navodil podana verbalno, medtem ko je avditivnih učen cev samo 10%. 

Učenje pa je tudi veščina in krepitev učnega načina, ki ni otrokov preferenčni, mu bo seveda koristilo. Vedno več učiteljev se zaveda tovrstnih razlik med učenci in svojo vsebino prilagajajo v načinu podajanja vsebin. Nekateri psihologi trdijo tudi, da so vsi otroci primarno kinestetični učenci, vsaj tja do drugega ali tretjega razreda osnovne šole, in da druge stile močneje razvijejo šele, ko učni proces pričenja poudarjati zahtevnejše snovi. 

Znanje o učnih stilih pomaga (starim) staršem pri realnih predstavah, otroku doma. Naučimo ga lahko, kako se prilagoditi situacijam, ki niso idealne za njegov način učenja. Kadar ne izkorišča svojih potencialov, ga spodbujajte, da preprečite morebitne frustracije. Eksperimenti rajmo z učnimi stili in razvijajmo otrokove  manj razvite sposobnosti,  krepimo otrokov občutek dosežka. Predvsem pa se izogibajte negativnim oznakam zaradi učenja, saj se vsi otroci radi učijo po svoje, ne pa vsi predpisane vsebine. 

6. Kakšne so optimalne povezave med (veselim) učenjem in zanosom?

Gre za posrečeno kombinacijo alfa, beta in theta stanja možganov. Marjan Zaletel, dr.med., svetnik, specialist nevrolog ugotavlja, da samo rumena svetloba v možganskem spodbujeval niku zniža frekvence vašega možganskega valovanja in vas hkrati ohranjala v stanju pozor nosti, zato se vam bo z lahkoto aktiviral tudi dolgoročni spomin, ki omogoča, da naučenih vsebin ne boste pozabljali tako hitro.

Barve so pomemben del zunanjih informacij, ki jih sprejemajo možgani preko vidnih poti. Znani so primeri iz vsakdanjega življenja. Rdeča luč na semaforju in STOP znak, prepovedu jeta. Rdeča barva v telesu sproži alarmno reakcijo. Poveča se izločanje adrenalina, nor-adrena lina, dopamina kot stresnih hormonov. Poveča se srčna frekvenca in mišična aktivnost ter krvni tlak. Nasprotno rumena barva ne predstavlja nevarnosti, ampak pomeni, da moramo biti pozorni (primer: rumena luč na semaforju). Omogoča delovanje možganske skorje in razum skega odločanja ter učenje. Skupaj s prijetno glasbo rumena barva omogoča optimalno učenje in pomnjenje. Slednje je tudi zelo pomembno za učenje tujega jezika, kjer je pomembno razmerje med učenjem in pozornostjo. Merjenje alfa stanja nam omogoča takojšen feedback o uspešnosti pomnjenja. 

Metoda Podjetja Akron, Medvode je učinkovita, saj se učenje vrši v »alfa« stanju. Ves čas preko monitoringa spremljajo, v kakšnem stanju se nahajate. Iz lastnih izkušenj vam lahko zagotovimo, da so meritve realne in dejanski odraz vašega stanja.« Aktivno poslušanje je bližnjica do znanja tujega jezika. Učimo se kot otrok do 6. leta starosti, ki se uči naravno s poslušanjem svojih staršev in nato s ponavljanjem. Zgolj s konverzacijo se jezika ne moremo naučiti. Najprej ga moramo poslušati, da ga spregovorimo. 

Nekateri imajo raje metodično vodenje življenja pod racionalno kontrolo, drugi pa spontanost. Znano je, da je najbolje kombinirati oboje. Izkustveno bi ugotovil, da nekateri raje postav ljamo na vrh vrednostne lestvice tiste vrednote, ki so bližje zanosa, nekateri pa raje tiste, ki so bližje letargiji – lenobi, ker se jim zdi to bolj  varno. Ne vodi vsaka oblika celovitega učenja h globinski ravni. Nekatere ostajajo na površini. Vendar pa zanos, ki korenini v nezavednem omogoča globinsko učenje nasproti površinskemu (deep learning – superficial learning).

Učenje pod prisilo ni učenje z veseljem. Ko se učimo z veseljem, ko se učimo tako da odkrivamo nove povezave, ko smo pri učenju ustvarjalni, ko se učimo transformacijsko, izkustveno refleksivno in osebno pomembno smo v zanosu. 

Andreas in Faulkner (2003) ne pišeta o zanosu, ampak o vrhunskih doživetjih po Garfieldu. Menita, da se jih da modelirati s pozitivnim odnosom, ki premaguje občutek čustvene nemoči. Avtorja (2003; 286-288) predlagata swish tehniko za samo-opolnomočenje (self-empowering) in ustvarjanje vtisa vrhunske izvedbe (creating a peak performance imprint) (2003; 291-293). To je več kot samo vstop v krog odličnosti. Prva tehnika pomaga organizira ti nezavedne vire. Doživljanje vrhunskega izkustva (peak experience) ni isto kot opravljanje vrhunske izvedbe (peak permormance). Maslow raziskuje prvi pojav, Garfield pa drugega. Mi pa iščemo most med njima. Dokazujemo, da je sam osredotočen proces osrečujoč. Nanj smo fizično in psihično pripravljeni. Sicer pa je priporočljivo, da smo pri izbiri virov5 iznajdljivi, da se lahko identificiramo z ugotovitvijo M. Austina, po kateri je človek to, kar priteka k njemu iz tisočerih virov.  

Bodimo čim bolj kongruentni pri sprehodu po Diltsovi piramidi gor in dol, delajmo čim bolj osredotočeno, da ne izpademo iz zanosa kot procesa – zanosa, ki vodi naravnost k cilju. Cilj je biti v trenutku in biti izven njega le toliko, kolikor najbolj zaželeno iz preteklosti in prihodnosti prihaja k tebi. Skladnost tudi pomeni, da smo radi v trenutku, ki je predhodnica naslednjega v prav takšni višini in lepoti kot je prejšnji. 

Lahko ugotavljamo, da vse poti – nlp tehnike vodijo k zanosu, če se tako naravnamo in jih sprogramiramo. Seveda ne bomo rabili vse hkrati, kar bi bilo nemogoče. Možno pa je, da v neki situaciji uporabimo eno, v drugi pa drugo glede na to, katero oviro je treba premagati. Morda smo preveč zaskrbljeni in premalo sproščeni. Tedaj poglejmo, kaj nam povzroča distres in se tega izognimo npr. z 'rušenjem negativnega sidra'. Če določene učne vsebine ne maramo, se vprašajmo, kaj bi se zgodilo, če bi jo marali in uporabimo popravek prejšnje odločitve (decision destroying). Pogosto nam manjka samomotivacija in uporabimo strategije za motivacijo za (motivation towards) ali pa je potrebno spremeniti časovno črto, da se naravnamo načrtno (through time). 

Transformacijsko izkušenjsko učenje, ki sloni na globinskih spremembah (Watzlawick jih imenuje tudi spremembe druge stopnje) spremlja zanos, ki izhaja iz sebstva, medtem ko ga preobremenjenost in distres preprečujeta.  Katerokoli razdelitev učenja (ne le Kolbovo ali Entwistlovo) obravnavamo, ugotovimo, da je zanos verjetnejši v širših ozirih kot v ožjih. Bolje je, če učitelji in učenci obvladujejo več vrst učenja in ne le svojo najbližjo.   

Danes razumemo Camusov zaključek eseja o Sizifovem mitu, zakaj si je treba Sizifa zamisliti srečnega. Lahko si ga zamislimo, če si predstavljamo, kako v potu svojega obraza, vali skalo po hribu navzgor po benigni spirali. Skala se sama od sebe zvali navzdol, kjer  naša delovna vnema popusti. Toda ko nas spet zgrabi, skalo ponovno valimo navzgor. K sistematičnemu delu in učenju sodi to, da nadaljujemo danes tam, kjer smo včeraj nehali, toda naše »bolečinsko telo« nas po Volku (2005) prisili, da včasih začnemo nižje v upanju, da bomo kdaj še višje in dlje prišli. 

Leta 1944 je Max Planck, oče kvantne teorije, presunil svet s trditvijo, da je ta »matrika« kraj, kjer se rodijo zvezde, DNA in vse, kar je vmes. Nedavna odkritja so postregla z dramatičnimi dokazi, da je matrika, kot si jo je zamislil Planck – božanska matrika –, resnična. Prav ta manjka joči člen v našem razumevanju predstavlja zbiralnik za vesolje, most med našo domišljijo in našo resničnostjo in odsev tistih stvari našega sveta, ki jih ustvarimo v svojih prepričanjih. Da bi lahko uporabljali silo omenjene matrice, moramo najprej dognati, kako deluje in se naučiti jezika, ki ga razume. 
Braden si je dolgo časa prizadeval razumeti božansko matriko; od odmaknjenih samostanov v Egiptu, Peruju in Tibetu do pozabljenih besedil, ki jih je redigirala zgodnja krščanska cerkev, je skrivnost božanske matrice ostala zakodirana v jeziku naših najbolj dragocenih tradicij, potrjuje pa jo tudi moderna znanost. 
S pomočjo 20 ključev za zavestno ustvarjanje nam Braden (2009) pokaže, kako lahko čudeže svoje domišljije pretvorimo v živo resničnost.  

Namen tega prispevka je bil povezati učenje s zanosom. Večinoma tisti, ki zastopajo zanos ne mislijo na področje edukacije, učiteljem, ki niso ravno seznanjeni z nlp tehnikami, pa je tema zanosa skoraj neznana. Raziskava TIMSS 2003 je pokazala, da se naši učenci se v šoli ne učijo z veseljem. Govorimo o pomanjkanju kulture učenja v Sloveniji. Daleč  smo še od družbe učenja in znanja. Malo je delovnih organizacij kot učečih se organizacij. Zato je bila naša naloga, da pokažemo tiste vrste učenja, v katerih so značilnosti zanosa že vključene. Možno se je z učenjem zanosa dokopati do teh vrst učenja ali pa s temi vrstami do zanosa. V mehanskem učenju po delih ni zanosa. Ta se pojavi pri celostnih vrstah kot so transforma cijsko, reflektira no izkušenjsko, osebnostno pomembno, kvantno, ustvarjalno, itd. V prispevku raziskujemo splošne pogoje, posebne postopke in pojavne značilnosti zanosa. Ni dovolj upoštevati le to, kar je raziskal o zanosu Csikszentmihalyi, pač pa si je obvezno pridobivati tudi lasne izkušnje. Potem opazimo, da je pristopov k zanosu več. K njemu vodijo različne vaje NLP. 

Andreas in Faulkner (2003) ne pišeta o zanosu, ampak kar o vrhunskih doživetjih po Garfieldu. Menita, da se jih da modelirati s pozitivnim odnosom, ki premaguje občutek čustvene nemoči. Avtorja (2003; 286-288) predlagata swish tehniko za samo-opolnomočenje (self-empowering) in ustvarjanje vtisa vrhunske izvedbe (creating a peak performance imprint) (2003; 291-293). To je več kot samo vstop v krog odličnosti. Prva tehnika pomaga organizirati nezavedne vire. Doživljanje vrhunskega izkustva (peak experience) ni isto kot opravljanje vrhunske izvedbe (peak permormance). Maslow raziskuje prvi pojav, Garfield pa drugega. Mi pa iščemo most med njima. Dokazujemo, da je sam osredotočen proces osrečujoč. Nanj smo fizično in psihično pripravljeni. Sicer pa je priporočljivo, da smo pri izbiri virov5 iznajdljivi, da se lahko identificiramo z ugotovitvijo M. Austina, po kateri je človek to, kar priteka k njemu iz tisočerih virov.  

Bodimo čim bolj kongruentni pri sprehodu po Diltsovi piramidi gor in dol, delajmo čim bolj osredotočeno, da ne izpademo iz zanosa kot procesa – zanosa, ki vodi naravnost k cilju. Cilj je biti v trenutku in biti izven njega le toliko, kolikor najbolj zaželeno iz preteklosti in prihodnosti prihaja k tebi. Skladnost tudi pomeni, da smo radi v trenutku, ki je predhodnica naslednjega v prav takšni višini in lepoti kot je prejšnji. 

Transformacijsko izkušenjsko učenje, ki sloni na globinskih spremembah (Watzlawick jih imenuje tudi spremembe druge stopnje) spremlja zanos, ki izhaja iz sebstva, medtem ko ga preobremenjenost in distres preprečujeta.  Katerokoli razdelitev učenja (ne le Kolbovo ali Entwistlovo) obravnavamo, ugotovimo, da je zanos verjetnejši v širših ozirih kot v ožjih. Bolje je, če učitelji in učenci obvladujejo več vrst učenja in ne le svojo najbližjo.   

Pojav preobremenjenosti v naši javni šoli kaže, da smo še vedno pri prisilnem učenju storilnostnem pristopu k znanju, ne pa v duhu sproščenosti, motiviranosti, sodelovalnosti. Navajanje na sprejemanje zadanih nalog in njihovemu predanemu (surrending) izvajanju - zanosu pomaga pri navajanju na veselje do učenja sploh. Na nek način to stanje predvideva že benediktinska formula ora et labora. Znano je, da se vsi ne učimo vsega in tudi tega, kar se učimo, se ne učimo na enak način. Individualizacija in diferenciacija je prisotna tako pri izbiri učnih stilov po Kolbu kot pri izbiri poti za nastanek zanosa. Prvi pogoj za zanos (podobno kot za dober stik) je radovednost. V naših šolah je premalo spontanega učenja in zanosa, ker učenci prehitro izgubijo čudenje. Različne NLP tehnike vodijo do zanosa kot tudi različne didaktične metode in oblike vodijo do ustvarjalnega, transformacijskega učenja.  

Za različne tipe osebnosti so privlačni različni tipi dejavnosti. Zato pri tistih dejavnostih učenja, za katere so rojeni in so jim na kožo pisane laže dosegli zanos kot pri tistih, ki jim niso. Od vseživljenjskega učenja so za nas pomembna tista učenja, ki so najbližje našim vrednotam, ciljem, poslanstvu in zastavljenim vprašanjem, nalogam in projektom. Zanos dosegamo v vsaki situaciji nekoliko drugače. Ni dvakrat ponovljiv na isti način, ker v isto notranjo reko (nem. Lebensfluss) vstopamo in ne vstopamo, smo in nismo. V zanosu smo najbolj skladni, ker smo eno s tekom reke. Razdvajanja, dvomi, slaba samopodoba, prenizka samopodoba, malodušje z letargijo, nemotiviranost, brezciljnost so nespametni pojavi in zato tudi niso pogoji za nastajanja zanosa. Ljudem z visoko pozitivno samopodobo je laže ohranjati nivo uspešnosti v karieri, dobre stike z drugimi, skladnost s samim seboj. Stil boja ali bega je v okviru plazilskih možganov sicer najbolj pogost, čeprav je najmanj produktiven.

6.1 Značilnosti in funkcije zanosa 

Zanos lahko na različne načine poimenujemo kot zanos, cono, zamaknjenje, vrhunsko doživetje (Maslow), primarno izkustvo,… Ko zaplavamo v vsebino, proces navdih akordov, smo v inspiraciji sproščeni, v alfa stanju zavesti. V svetovni igri simbolne združitve z univerzalnim, neskončnim vse gre (anything goes) (Fink). To je peak experince pri Maslowu. Upam si trditi, da je tu osnova vseh drugih iger. Pra-fenomen se pojavi pravočasno in na prav način (Aristotelova in krščanska paruzija). Jasno pa je, da jo občutimo tem manj, čim bolj smo v distresu in obratno. Vprašanje inspiracije je vprašanje samomotivacije, tako da je ena pogoj za drugo. Za ustvarjalni zanos ali zono (zanos) je značilen aktiven VAKOG sistem, prepričanje, da smo to sposobni napraviti odlično. Tedaj Deweyev learning by doing dobi eksistencialne razsežnosti. 

Znano je, da svoje uspehe lahko modeliramo po zgledu uspehov drugih ali pa si zasidramo že prejšnje uspešne načine. Zasidramo si tista občutja, ki smo jih imeli, ko smo se določenih postopkov lotili, da si jih laže sprožimo, ko jih želimo. Tudi v tem NLP lahko nekaj časa igramo 'kot da' smo v njem, dokler ne pademo vanj. Za nastanek zanos-a je  pomembna visoka samozavest ali samopodoba v smislu posnemanja vzorcev najboljših: 'če zmore on(a), zmorem tudi jaz. Potrebna sta pogum in vztrajnost.  Zanos učinkuje v stilu creme of the creme oz. lat. non plus ultra. V prevodu: to je najboljše od najboljšega, dlje ne gre.   

V zanosu nezavedno predelujemo izkušnje sami zase. Nezavedno  deluje kot avtomat. Odziva se na želje zavesti in to tem bolje, čim bolj smo prepričljivi. Nezavedno ne prenese zgolj mehanskega ponavljanja, pač pa nanjo ugodno vplivajo mantre, meditacije, molitve, itd. Naloga nezavednega je dosegati cilje in naloge, ki si jih zastavlja zavestni um. To služi kot splošna priprava. Tudi športniki se v mislih pripravljajo na pravo tekmovanje.   

Za zanos, v katerem je udeležena v večji meri intuicija, lahko uporabimo vseh pet elementov, ker smo 'v elementu'. Plavamo po svoji notranji (heraklitski) reki doživljajev, plezamo po (kabalističnem) drevesu, pri čemer se identificiramo z lesom, vdihavamo in izdihavamo zrak (prana) kot duša,  gorimo kot ogenj sveče in ustvarjamo težo pomenov kot zemlja. Zanos je izraz naše reke življenja (nem. Lebensfluss). Pri tem ohranjamo še nepojasnjeno teofanijsko  skrivnost o tem, kaj natanko se dogaja v naših možganih, da nas kot srečneže zanos doleti. To skrivnost so že nekateri skušali pojasniti. 1. Daniel Goleman meni, da je del naših možganov 'miren', zato da nas v drugem delu intenzivna čustva preplavijo. 2. Galan in Marguire (2000) navajata, da je treba pred zanosom ponavljati afirmacije, ki nas opolnomočijo. Opozarjata na to, da naj bi se prej telesno in duhovno sprostili z abdominalnim dihanjem (stik s prano) in telesnimi vajami.    
 
V zanosu je kombinacija racionalnega operativnega in eksistencialno intuitivnega dela sebe. V sedanjem trenutku si lahko asociiran kot realist ali disociiran kot sanjač. Polnost trenutka seveda doživljamo asociirano in tedaj smo v zanosu. V tem primeru smo najbolj dejavni, ker vplivamo na prihodnost. Sedanjost lahko uporabljamo za načrtovanje ciljev in za realizacijo. Ni vseeno, katere cilje uresničujemo in katere načrtujemo – slednji so najbližji našim vrednotam, ker so najpomembnejši.

Zanos je organizirana spontanost, kar je značilno tudi za biodanso, freestyle itd. Je najvišja stopnja čustvene inteligence za uspeh in učenje. Zanos je naša notranja reka, ki jo usmerjamo kakor tudi pospešujemo ali upočasnjujemo njen tek. V zanosu so emocije pozitivne, intenzivne in osredotočene na nalogo. V depresiji smo ločeni od teka notranje reke in zato ne ustvarjamo. Ko preidemo svoje običajne meje, ga začutimo kot spontano veselje in samopozabo. To je edino, kjer v ljubezni pozabimo sebe. Osho je podobno kot Nietzsche razumel življenje kot ples bogov. V popolnosti izrazimo svoje talente. Zanos se da trenirati in se ga učiti. V zanosu smo predani sledenju ciljem dejavnosti. Omogoča navdih in pomeni transformacijo ega  v višjem zavedanju. 

Že Lozanov je odkril, da vsi ti ljudje znajo, paradoksalno, med učenjem izjemno zmanjšati aktivnost možganov. Elektroencefalogram izpriča delovanje na frekvencah od 6 do 13 Hz, medtem, ko v budnem stanju, po zahodnjaški logiki edinem pravem stanju za učenje, delujemo na frekvenci 42 Hz. Tako je Lozanov razvil svojo metodo učenja, ki jo je poimenoval sugestopedija. Američani so metodo povzeli, jo razvili in dopolnili in jo poimenovali superlearning. Sugestija, ki jo vsi lahko uporabljamo ob namenski uporabi, postane ključ za odpiranje vrat v svet znanja. Sugestopedija sprošča rezervne zmogljivosti spomina, intelektualnega ustvarjanja in celostno rast človekove osebnosti. Udeležencem takega načina učenja omogoča 1. osvajanje velike količine informacij, 2. njihovo uporabnost znanja, 3. dolgotrajno pomnenje, 4. pozitivne asociacije. 5. Udeleženci takšnega pouka spoznajo, da zmorejo in se lahko učijo, da so dovolj sposobni, da si z neba vzamejo tisto zvezdo, ki si jo želijo. 

Jus Ašičeva (1993) predstavlja metodo pospešenega učenja Lynn Dhoroty. Ta temelji na načelih, da je osvajanje znanja lahko prijetno, hitro in ima dolgotrajne učinke. Pri tem učitelj uporablja načine, ki aktivirajo vse učence. Pri njih odpravi strah, ki je glavni zavorni mehanizem za uspešno učenje, zmanjša stres, poveča samozavest in občutek uspešnosti. 

Za občutenje zanosa oz. zanosa so potrebni naslednji pogoji: 
1. pozitivno formuliran cilj in realni podcilji
2. kratke zanke povratnih sporočil
3. osredotočanje na dejavnost
4. možno nadaljnje členjenje ciljev
5. sposobnosti naj se razvijajo in prilagajajo
6. postaviti višje zahteve, ko dejavnost postane dolgočasna
7. občutek nadzorovanosti
8. aktivno delovanje, ki ga oseba sama sproži.

Če smo sproščeni in igrivi kakor otroci, ustvarjamo klimo polne budnosti, pozornosti in ima mo odličen odnos z vodjem ali notranjim vodnikom potem smo zlahka osredotočeno dejavni. Vsako dejavnost najbolje izkažemo v sproščenosti. Vedrina je zdrava. 

Zanos ni možen v birokraciji in gledanju TV, je pa možen pri religioznih obredih. Težko bi ga našli v avzanosratski družbi pri avzanosratskih osebnostih. Zanosa tudi ni pri konformnih osebnos tih. Svobodna družba omogoča več zanosa kot družba strahu. in njihovih dejavnostih, ampak pri avtentičnih. Zanos je v službi motiva samoaktualizacije, čeprav je možen tudi na osnovi preživetja, kadar smo v krizi. To pomeni, da ni zanj nujen le motiv za nekaj, ampak tudi nasprotovanja nečemu.  Zanos je znan na vzhodu v budizmu in taoizmu in na zahodu v trans personalni, globinski psihologiji. Velja tudi, da je zanosa tem manj, čim več je distresa. To pomeni, da zanos omogoča pozitiven odnos do dela in učenja, pozitivno mišljenje in delovanje. Zanj je potrebna tudi določena samodisplina (gr. gymnatsu, lat. disciplus) kot umetnost podrejanja in poslušnosti. Ker daruješ drugim tisto, kar izterjaš od sebe, je treba biti do sebe kar najbolj zahteven. To pomeni, da je treba cilje zvišati, če prenizki in slabo postavljeni cilji zbujajo letargične reakcije. 

Vprašanje inspiracije je vprašanje samomotivacije, tako da je ena pogoj za drugo. Za ustvarjal ni zanos so po mojem mnenju potrebni še občutki, da si zamišljeni rezultat zaslužimo, da si ga lahko podarimo, da smo sposobni videti jasno in napraviti odlično, zlasti pa, da se počutimo ob tem dobro, najbolje. Znano je, da svoje uspehe lahko modeliramo po zgledu uspehov drugih ali pa si zasidramo že prejšnje uspešne načine. Zasidramo si tista občutja, ki smo jih imeli, ko smo se določenih postopkov lotili, da si jih laže sprožimo, ko jih želimo. 

V zanosu smo v celoti, ker je kombinacija racionalnega in intuitivnega dela sebe. V sedanjem trenutku si lahko asociiran kot realist ali disociiran kot sanjač. Polnost trenutka seveda doživljamo asociirano in tedaj smo v zanosu. V tem primeru smo najbolj dejavni, ker vplivamo na prihodnost. Sedanjost lahko uporabljamo za načrtovanje ciljev in za realizacijo. Ni vseeno, katere cilje uresničujemo in katere načrtujemo – slednji so najbližji našim vrednotam, ker so najpomembnejši. Iščimo smer zanosa, ki je med dolgčasom in stresom. Naša naloga je, da čim dlje ohranjamo prav takšno srednje stanje za delo, ki nas veseli. Zanos je organizirana spontanost. Je najvišja stopnja čustvene inteligence za uspeh in učenje. Zanos je naša notranja reka, ki jo usmerjamo kakor tudi pospešujemo ali upočasnjujemo njen tek. V zanosu so emocije pozitivne, intenzivne in osredotočene na nalogo. 

V depresiji smo ločeni od teka notranje reke in zato ne ustvarjamo. Ko preidemo svoje običajne meje, ga začutimo kot spontano veselje in samopozabo. To je edino, kjer v ljubezni pozabimo sebe. Zanos se da trenirati in se ga učiti. V zanosu smo predani sledenju ciljem dejavnosti. Omogoča navdih in pomeni transformacijo ega  v višjem zavedanju. 

Če smo sproščeni in igrivi kakor otroci, ustvarjamo klimo polne budnosti, pozornosti in imamo odličen odnos z vodjem ali notranjim vodnikom potem smo zlahka osredotočeno dejavni. Zanos ni možen v birokraciji in gledanju TV, je pa možen pri religioznih obredih. Odprta svobodna družba omogoča več zanosa kot nesvobodna. Težko bi ga našli v avzanos ratski družbi pri avzanosratskih osebnostih. Zanosa tudi ni pri konformnih osebnostih in njihovih dejavnostih, ampak pri avtentičnih. Zanos je v službi motiva samoaktualizacije, čeprav je možen tudi na osnovi preživetja, kadar smo v krizi. To pomeni, da ni zanj nujen le motiv za nekaj, ampak tudi nasprotovanja nečemu.  Zanos je znan na vzhodu v budizmu in taoizmu in na zahodu v transpersonalni, globinski psihologiji. Velja tudi, da je zanosa tem manj, čim več je distresa. To pomeni, da zanos omogoča pozitiven odnos do dela in učenja, pozitivno mišljenje in delovanje.  

Zanj je potrebna tudi določena samodisplina (gr. gymnatsu, lat. disciplus) kot umetnost podrejanja in poslušnosti. Ker daruješ drugim tisto, kar izterjaš od sebe, je treba biti do sebe kar najbolj zahteven. To pomeni, da je treba cilje zvišati, če prenizki in slabo postavljeni cilji zbujajo letargične reakcije. 

Cornell uči zanos na osnovi univerzalnih zakonov zavesti. S transom ga lahko primerjamo zaradi stika telesa in duha, poglabljanja v nezavedno in po njegovi prevladujoči intuitivni naravi.  Prav tako tudi po sproščenosti in brezskrbnosti. Zanos vodi k višjim standardom kakovosti, trans pa k višji zavesti. Le pristno oseben odnos do dela in učenja nas popelje v zanos. 

Nevrolingvistika je sestavni del uporabnega jezikoslovja. Kombinira se s socio-, etno- in psiholingvistiko. Polje nevrolingvistike je skoraj neomejeno. Obstaja tudi Nfnlp - National federation of Neurolinguistic Psychology. Wil Horton uči nlp za 21. stoletje. Idejo zanosa je lahko sprejela kot sestavino psihologije optimalne izkušnje in optimalne dejavnosti šele v 90. letih, ker prej ta pojav ni bil operativnp definiran in tako dostopen posnemanju.   

V zanosu nezavedno predelujemo izkušnje sami zase. Nezavedno  deluje kot avtomat. Odziva se na želje zavesti in to tem bolje, čim bolj smo prepričljivi. Nezavedno ne prenese zgolj mehanskega ponavljanja, pač pa nanjo ugodno vplivajo mantre, meditacije, molitve, itd. Naloga nezavednega je dosegati cilje in naloge, ki si jih zastavlja zavestni um. To služi kot splošna priprava. Tudi športniki se v mislih pripravljajo na pravo tekmovanje.   

V zanosu na nek način tekmujemo s samim seboj, s svojimi prejšnjimi uspehi. Na ta način se pozneje bojujemo proti demenci. V neki nizozemski vasi dementne bolnike kot vojne veterane prestavljajo v 60. leta 20. stoletja.     

Za zanos, kjer je udeležena v večji meri intuicija, lahko uporabimo vseh pet elementov, ker smo 'v elementu'. 1. Plavamo po svoji notranji reki doživljajev, 2. plezamo po (kabalističnem) drevesu ali sistemu čaker, pri čemer se 3. identificiramo z lesom, 4. vdihavamo in izdihavamo zrak (prana) kot duša,  5. gorimo kot ogenj sveče in 6. ustvarjamo težo pomenov kot zemlja. Obenem pa ohranjamo še nepojasnjeno psihonevrološko skrivnost o tem, kaj natanko se dogaja v naših možganih, da nas kot srečneže zanos doleti. To skrivnost so že nekateri skušali pojasniti. Goleman meni, da je en del naših možganov 'miren', zato da nas v drugem delu intenzivna čustva preplavijo, Galan in Marguire (2000) navajata, da je treba pred zanosom ponavljati afirmacije npr. po Hayewi, ki nas opolnomočijo. Navajata tudi avtorje, ki opozarja jo na to, da naj bi se prej telesno in duhovno sprostili z abdominalnim dihanjem (stik s prano) in telesnimi vajami.    

Czikszentmihaly (1991) je izhajal iz teleološkega (autotelic) sebstva, ki si sam postavlja cilje in ima nadzor nad tem, kar dela in misli obenem pa ljubi sedanji trenutek. SMART cilji so potrebni ne pa nujni.      

7. Odnosi med formalnim, neformalnim in informalnim učenjem in znanjem

I. Neformalno učenje ima že dolgo zgodovino od antike do danes, čeprav se o njem govori šele v novejšem času. Ima lahko tudi  revolucionaren pomen. V biblijskem  smislu postane zavrženi kamen temeljni kamen (zaporniki postanejo vodje revolucije), ki se izkaže v revolucionarni praksi. V povojnem obdobju od l. 45 se je oblikovala socialistična družba pri nas in v vzhodnoevropskih državah. Problem neformalnega znanja, veščin, spretnosti, sposobnosti je nastal pri izvajanju socialne revolucije, oz. pri rušenju starega družbenega reda in vzpostavljanju novega. Neformalno tedaj pomeni izvenšolsko za potrebe družbe. Za čas oktobrske revolucije je Lenin formuliral geslo 'učiti se, učiti se, učiti se'. Prevzel ga je maršal Tito za revolucijo v Jugoslaviji. V nepredvidenih situacijah je bilo na terenu treba ukrepati drugače, kakor se je učilo v nekdanji meščanski šoli.  Revolucionarna šola in pravna zakonodaja sta potem formalizirali in zakodirali to, kar je bilo pridobljeno na neformalen način. Tako nastaja nov družbeni red, ki pa spet odpira nove prostore neformalnosti, ker nove problemske situacije terjajo nove odgovore. Seriji inovacij v industriji sledi sfera industrijske reprodukcije tako kot izvedba zamislim, načrtom, ciljem.      

Dilema je bila - učiti se v šoli ali 'prijeti za vsako delo. V tistem času je bilo brezdelje prepove dano. Zato je bilo treba prisiliti  lenuhe k družbeno-koristnemu delu. Podobno je bilo že v VB v času prve industrijske revolucije. V šoli smo dobili realne ocene za reproduktivno znanje, ki so bile v izključni pristojnosti učitelja brez pritiska staršev kot pokaže vpogled v Izkaz o uspehu in vedenju. 

II. Antropološke podlage učenja? 
V letih 2011-14 je potekal na PI TRP Antropološki vidiki neformalnega učenja. Potrebno je bilo odkriti teoretske podlage za prakso neformalnega učenja, izobraževanja in posledično znanja. Antropološka podlaga je v človekovi ustvarjalnosti, kar pomeni utiranje učno-dejavnih poti za določene osebne cilje. V zadnjem času je precej posameznic in posamezni kov, ki izumljajo nove poti za samozdravljenje. To pa je že posebna tema, ki prerašča okvire tega uvodnega prikaza.             

Antropološko proučevanje znanja je  precej kompleksna in relativno nova tematika. Lahko povzamemo, da so vse tri oblike pridobivanja znanja, kakršne UNESCO klasificira in definira kot formalno, neformalno in informalno potrebne za reševanje problemov družbenega razvoja in še posebej za ustreznejšo zaposljivost delovne sile. Sta dva načina pridobivanja znanja: izobraževanje in učenje. Kljub temu, da se šola zaradi večjih pričakovanj posodablja,  je še vedno ozko grlo. Vse tri oblike učenja in eo ipso izobraževanja se med seboj pogojujejo, zato so tudi meje med njimi premične. V nekaterih državah, ki imajo  manj razvite kriterije priznanja neformalnega in informalnega znanja, se formalno znanje pokaže kot ovira za neformalno in informalno. Hipoteza je, da je v posttotalitarnih sistemih formalno znanje antiintelektualistično deformirano, ker še ni našlo  mesta v neformalnih in informalnih povezavah znanja. Izvori (human resource management) so v skoraj neomejenih potencialih, ki se izražajo v eksistencialni ustvarjalnosti človeka. 

Najprej poteka neformalno učenje doma. Posameznik se uči neformalno že od rojstva od staršev in drugih sorodnikov, od sovrstnikov, vzgojiteljev do smrti. Že otroci, potem pa odrasli znamo veliko več, kot si mislimo, saj znanje pridobivamo vse življenje, na različne načine in v različnih življenjskih in delovnih situacijah. Takšno znanje je posameznikov zaklad in je nepogrešljivo dopolnilo k formalni izobrazbi, čeprav velikokrat ostaja skrito in ga dostikrat ne prepoznamo kot pomembnega. Takšno tacitno, subjektivno, fleksibilno znanje se izrazi v izjemnih in kriznih situacijah. 

III. Zakaj poklicni svet potrebuje razlikovanje neformalnega in formalnega izobraževanja?  
Najprej ugotavljamo, da so neformalno učenje, znanje in izobraževanje povezani. Učimo se zato, da bi kaj znali, to pa poteka skozi neformalno izobraževanje v posebnih organizacijah, kakršne so tečaji, klubi, društva, zveze,... 

Delodajalci ugotavljajo, da formalno izšolan posameznik ni s formalnim šolanjem že usposobljen za začetek poklicnega dela. Nastane vprašanje, kje naj se usposobi. Gre za dobo pripravništva. Bodoči učitelji jo dobijo pri urah pedagoške prakse na PF in v šoli, bodoči zdravniki potrebujejo 5 let medicinske prakse, diplomiran pravnik pa mora opraviti  pravosodni izpit, če hoče postati sodnik.

IV. Od kod izhajajo potrebe po neformalnem izobraževanju in v čem so njegove prednosti? V socializmu je veljala parola 'opiranja na lastne sile'. Danes bi lahko temu rekli 'osebna rast' (peronal growth). Potrebe po njej nastajajo zaradi opolnomočenja in pridobivanj kompetenc, ki dajo ustrezne pozitivne učinke. Učinki neformalnega izobraževanja so dvojni: osebni in družbeni: pri družbenih učinkih gre za gospodarsko rast bruto nacionalnega produkta (BNP). Samostojna Slovenija si je ob vstopu v EU zadala nalogo doseči najbolj razvite države. To se ni zgodilo. Če bi Slovenija zares doseči ta cilj ali pa se mu vsaj približati, bi morala kot država kar najbolj podpreti sistemsko priznavanje neformalnega izobraževanja. Neformalno izobraževanje je po fleksibilnosti, osebni zainteresiranosti, prodornosti, hitrosti odkritij kar najbolj gospodarsko uporabno. Vedno bolj postaja očitna potreba, da se prizna znanje, spretnosti in kompetence ne glede na način, kraj, namen in čas pridobitve. 

Klenovšek, Tanja, Pavlič Uršula (ured. 2013) z ACS kot rešitve navajajo: 
1. da bi se z razširjanjem neformalnim izobraževanjem povečal trg dela, neformalno izobraženi delavci pa bi bili bolj konkurenčni.
2. izboljšali bi se celo dostopi do formalnega šolskega sistema, ki bi ga na način tako pospešili, pocenili in skrajšali, saj bi posamezniki določene kvalifikacije pridobili že z neformalnim izobraževanjem, ki pomaga tudi pri vključevanju marginaliziranih slojev v celotno družbo.
3. izboljšali učinkovitost in kakovost sistema izobraževanja in usposabljanja v celoti. 

Neformalno ima prednost pred formalnim tako kot eksistencialno pred etabliranim, rutinskim, standardnim. 

V. Katere izvajalce poznamo? Neformalno izobraževanje se dogaja v javnih prostorih, delavnicah, tečajih. Izvajajo ga različne neprofitne organizacije in podjetja, pa tudi lokalne skupnosti in državne institucije. Mladim so najbolj znani brezplačni 
1. športno-rekreativni programi Univerze v Ljubljani, kjer postrežejo z veliko mero športnih kompetenc in znanja, 
2. teden vseživljenjskega učenja, ki so vsako leto in 
3. parado učenja, ki potekata enkrat letno. Programa se poskušata dotikati vseh interesnih področji. 
4. Mesec november je na 4. Zvezi KOMISP vsako leto namenjen mehkim veščinam. V sklopu projekta noVEMber so mladim u na voljo brezplačni treningi in delavnice mehkih veščin. V procesu neformalnega izobraževanja sodeluje tudi Zveza študentskih klubov (akronim ŠKIS), kjer v sklopu Odbora za izobraževanje deluje tim trenerjev, ki skrbi, da se aktivisti študentskih klubov in drugi vedoželjni študentje kvalitetno izobražujejo in pridobivajo nova znanja, veščine in kompetence. 
5. Študentom pa je na voljo tudi nekaj plačljivih izobraževanj – od poletne šole Univerze v Ljubljani do ponudb Zavoda ŠOLT, ki nudi vse jezikovne, strokovne, računalniške tečaje.
6. Neformalne aktivnosti in izobraževanja lahko beležite v Nefiksovem sistemu beleženja neformalnega znanja (več informacij je na voljo na njihovi spletni strani https://nefiks.si/.)
7. Andragoški center Slovenije in Pedagoški inštitut (npr. center Korak za korakom za učitelje), Zavod za šolstvo za učitelje. 
8. Za starejše so klubi upokojencev, DCA, UTŽO, delavske univerze.
9. vsako leto prireja Univerza v Ljubljani tudi noč raziskovalcev 
10. Poseben primer so medicinske sestre, ki v Sloveniji in Hrvaški potrebujejo dokvalifikacijo za začetek dela. Fakulteta Alma mater jih do-izobražuje, vendar jim je v l. 2019 zvišala pogoj za izpit z dovršenim znanjem slovenščine. Upajo, da bodo konflikt uspešno razrešili 'brez retrogradnih sankcij'. 
  
VI. Nove didaktične oblike. Vse več šol v svoje dejavnosti vključuje najrazličnejše nove metode, kot so projektno delo, delavnice, ekskurzije in podobno. Tovrstne aktivnosti omogočajo pridobivanje posameznih neformalnih znanj, vendar posameznik kljub temu v šolah še vedno ne more pridobiti dovolj socialnih veščin. Predvsem neformalno izobraževanje omogoča pridobivanje socialnih spretnosti. S socialnimi spretnostmi mislimo na medosebne spretnosti, in sicer spretnosti upravljanja ljudi, timsko delo, samozaupanje, disciplina, voditeljske sposobnosti, načrtovanje, projektno delo, organizacija, praktično reševanje problemov.   

Nekateri 'uporabniki' se bojijo, da bodo nova znanja dolgočasna, ker bodo posredovana monotono, tako kot formalna, ker potekajo na način predavanj, ki jih poslušamo na fakulteti. Neformalna izobraževanja so dialoška, sodelovalna. Temeljijo na tem, da so udeleženci aktivno vključeni v sam proces, ki ga tudi sooblikujejo skupaj z mentorji in drugimi udeleženci. Mnogokrat je torej zapisano, da so prav poti neformalnega izobraževanja najbolj inovativne in produktivne, zato so potencialni udeleženci vabljeni, da to dejstvo preizkusijo tudi sami. 

VII. Osnovna teza je, da se formalne in neformalne oblike učenja, znanja in izobraževanja prepletajo v njihovi različnosti. Iste pedagoško ugotovljene oblike učenja se lahko pojavljajo formalno ali neformalno. Vendar pa so tudi razlike: konvergentno učenje bolj značilno za tradicionalno šolo, divergentno, inovativno oz. odkrivajoče pa bolj za neformalne oblike izobraževanja, čeprav ga šola ne izključuje.  

Gre za spodbujanje potreb po sistemskem pregledu neformalnega učenja, po certificiranju, nadaljnjem formaliziranju, enakovrednem uveljavljanju pri kvalifikacijah. Treba je stremeti k optimalnem izkoriščanju vseh človeških resursov po vertikali in horizontali.       

S formalnim izobraževanjem pridobimo javno veljavne izobrazbe, poklicno kvalifikacijo ali javno veljavno listino, spričevalo. Pri neformalnem izobraževanju pa gre za pridobivanje, razširjanje, obnavljanje, posodabljanje in poglabljanje znanja, kjer ni nujno, da se pridobljeno znanje dokazuje z javno veljavno listino.  

Raziskovalno znanje, reševanje problemov (problem solving), razkrivajoče učenje (discovery leaning) so imanentni primeri izrazito neformalnega učenja v smislu inovativnosti, drugačno sti, preverljivosti po znanstvenih kriterijih. Naš primer je bil alternativni pogledi na tradicionalno transmisijsko šolo, ki inaugurira transformacijsko šolo.  

Katere oblike učenja so pretežno neformalne? Veselja do učenja se lahko učimo po shemi 4mat britanske pedagoginje B. McCarthyjeve. Najprej premislimo, 1. kaj je in, kaj nam pomeni, 2. zakaj ga potrebujemo, ker je zdravo, zaradi dokvalifikacij in prekvalifikacij v karierni poti, pri osebnostni rasti (personal growth), iskanju prve službe in zamenjavi službe, 3. kako ga samoiniciativno dosežemo (intuicija in viri) in 4. kaj se zgodi, če ga analogno prenašamo tudi na druga področja. Z njim pridemo hitreje do cilja. Pedagoginja Bernsteinova razlaga, kaj nastane, ko je veselje naša prioriteta. To je tako kot s srečo, hvaležnostjo, prijaznostjo itd. Te prioritete olajšajo pot do dobrega počutja, do dobrih del, do srečnih naključij in občutkov podarjenosti. Pretežno divergentne oblike so neformalne, ker so formalnošolske še vedno konvergentne. 

VIII. Katere profesije proučujejo neformalno edukacijo? Avtorji zbornika (ured., Kelava, 2013) so antropologi, sociologi, filozofi, pedagogi, andragogi. Z njimi nastajajo pluralni pogledi nanj. 

IX. Kaj vsebujejo zborniki o neformalnem učenju? 
Prvi znanstven zbornik na PI je izšel že l. 2013 v Digitalni knjižnici Pedagoškega inštituta (ured. dr. Polona Kelava). Ta predstavlja neformalno učenje z vidika več znanstvenih disciplin. Avtorji prispevkov so Polona Kelava, Tadej Vidmar, Janez Kolenc Gregorič, Taja Kramberger, Bojan Žalec, Drago B. Rotar, Petra Javrh, Helena Žnidarič, Barbara Kunčič Krapež in Marko Radovan. Zbornik je nastal znotraj TRP Antropološki vidiki pridobivanja znanj (2011–2014), ki ga je dobil pokojni dr. Janez Kolenc Gregorič, po njegovi smrti pa je vodstvo projekta prevzel dr. Igor Ž. Žagar. Uvodni članek začne z zgodovinskim pregledom o neformalno pridobljenem znanju od antike do 16. stoletja. V njem avtor opredeli temeljne koncepte, ki so uporabljeni v monografiji, in poda kritičen pogled na sodoben razvoj vseživ ljenjskega učenja. Nekatere izmed konceptov opredelijo tudi drugi avtorji. Predstavljen je tudi emancipatorni potencial neformalnega izobraževanja in učenja, kjer so med drugim opisani družbena razmerja od Parsonsa dalje, prispevek kritične teorije k transformativnemu dojemanju izobraževanja, kooperativnost in vzajemno učinkovanje subjektivacije in objektiva cije ter emancipacijska vloga šole. Tretji del monografije obravnava dialoško razsežnost neformalnega učenja. Omenjena so naslednja določila učenja: medkulturno učenje, družbena teorija učenja, situacijsko učenje. Sledi članek, ki se osredotoča na priložnostno pridobljena znanja (v tem poglavju in tudi sicer v monografiji pogosto označena kot informalno pridob ljena znanja). 6. poglavje se posveča kariernemu razvoju in pomenu učiteljeve profesionalne odličnosti v neformalnem izobraževanju. Raziskuje, kaj vpliva na poklicno odločitev učitelja, kdo dela na področju izobraževanja odraslih. Posebna vrednost znanstvene monografije so tudi zadnja poglavja o priznavanju neformalno in priložnostno pridobljenih znanj. 

Drugi znanstveni zbornik (Žagar, Kelava, ured., 2014) vsebuje poleg Uvoda urednikov Igorja Žagarja in Polone Kelava še 11 poglavij. Obe sta nastali v okviru TRP, ki je potekal v času od 1. julija 2011 do 1. julija 2014. Pokaže se, da je sintagma 'neformalno učenje' kompleksen pluralen pojem. Rezultate neformalnega in informalnega učenja je mogoče evalvirati po njegovih kulturnih, zgodovinskih, socialnih in političnih kontekstualnih pogojih. Drago B. Rotar piše v 2.  poglavju o informalnem osvajanju znanja. Informalno je zanj najbolj avtonomno in inovativno osebno znanje v različnih okoliščinah socializacije, asimilacije, enkulturacije in akulturacije, ki mu pomeni kulturno prilagoditev. V družbi znanja je pomembna raznolikost znanj. Žiljak piše v tretjem poglavju o profesionalni pristojnosti in  osebni odgovornosti v neformalnem izobraževanju odraslih. Taja Kramberger poudarja neformalne in informalne metode pridobivanja znanja v smislu odklanjanja anti-intelektua lizma. Antiintelektualizem ustreza neoliberalni ideologiji, zato je svetovno razširjen pojav. Krambergerjeva ga proučuje po državah kot so Velika Britanija, Španija, Nemčija, Italija, Avstrija. To zožuje manevrski prostor demokracije in zaradi partikularističnih interesov zmanjšuje pomen demokratične politične kulture. Ker je šolsko izobraževanje kljub cilju razvijanje kritičnega mišljenja prežeto z antiintelektualizmom, sta za Tajo Kramberger neformalno in informalno izobraževanje njegov edini korektiv.  V 5. poglavju Nives Ličen ugotavlja, kakšno vlogo ima učenje v družini od rojstva otroka do njegovega odhoda zdoma glede na teorije biografskega in tranzicijskega učenja. Antonio Fragoso s Portugalske s pomočjo metode raziskovanja z udeležbo primerja neformalno in informalno učenje  v južni Portugalski. Petra Javrh v 7. poglavju poudari pomen učiteljeve profesionalne odličnosti za rezultate ne-formalnega in informalnega učenja.  Marko Radovan v 8. poglavju ugotavlja, da je v zadnjih desetih letih postalo pomembno mednarodno primerjanje neformalnega in informalnega pridobivanja znanja. Pokaže razvoj validacije v 12 državah EU vključno s Slovenijo, ki je uvrščena nekoliko nižje od sredine. V 9. poglavju se Klara Skubic Ermenc sprašuje, ali nacionalni kvalifikacijski okvirji lahko in smejo podpirati evalvacijo rezultatov neformalnega in informalnega pridobivanja znanja. V desetem poglavju uvaja Polona Kelava vidik spoznavanja neformalnega in informalnega pridobivanja znanja kot nečesa, kar vodi k alternativni družbi za razliko od tiste, ki je konsolidirana s formalnim izobraževanjem.  V zad njem 11. poglavju Sabina  Ž. Žnidaršič pokaže, kako razvijanje in vzdrževanje zaposlovanja pogosto izhaja  iz neformalnih in informalnih oblik učenja. Pokaže tudi, kakšno vlogo igrajo pri tem univerzitetni karierni centri.

Vprašanje, kako ustvarjati nove priložnosti za učenje trči ob ugotovitev, da Slovenija ni »v najboljši kondiciji« priznavanja neformalnega in informalnega znanja. Gre tudi za vprašanje, kdo potrebuje metakognitivna vedenja/diagnoze in prognoze o navedenih treh oblikah učenja in znanja. Sem sodijo politiki, oblikovalci razvojnih strategij, upravljavci trga dela, izobraževalci odraslih in drugi strokovni profili, ki tematizacije alternativnih družbenih vlog raznovrstnih znanj pri svojem delu ne morejo obiti.                      

Evropska komisija in številni znanstveniki pri nas npr. na ACS in tudi drugje po svetu še vedno namenjajo neformalnemu znanju (pre)malo pozornosti. Tudi v prihodnosti bo ta tema v ospredju že zaradi svobodnega prezanosa kapitala, znanja in delovne sile, kar zagovarja EU. Svoboden prezanos pomeni precejšnjo spodbudo za neformalne dejavnosti že zaradi medkul turnih stikov. 

Namen programa Vlade službe Republike Slovenije Neformalno izobraževanje in usposabljanje zaposlenih (NIUZ, 2017)  je spodbujanje usposabljanja zaposlenih za konkurenčnost in zaposljivost, za povečanje kompetenc in mobilnosti zaposlenih na eni ter tudi krepitev konkurenčnosti delodajalcev na drugi strani. Namen je vzpostavitev sistema spodbud za povezovanje usposabljanja in potreb na trgu dela, ki bodo opravljale strukturna neskladja, izboljšala kvalifikacijsko strukturo človeških virov in povečevala mobilnost in zaposljivost. Cilji programa so:
- spodbujanje vseživljenjskega učenja zaposlenih;
- ozaveščanje zaposlenih posameznikov o pomenu vlaganja v osebni in karierni razvoj z namenom večanja njihove konkurenčne prednosti na trgu dela;
- povečevanje usposobljenosti zaposlenih posameznikov z namenom ohranjanja zaposlitev in preprečevanja prehoda neustrezno usposobljenih ali presežnih delavcev v brezposelnost;
- izboljšati motiviranost in prilagodljivost zaposlenih posameznikov (z dvigom splošnih in generičnih kompetenc zaposlenih);
- povečanje mobilnosti na trgu dela in zaposlitvenih možnosti zaposlenih posameznikov (tudi razvoj novih kariernih možnosti…).

Na ravni EU imata neformalno in priložnostno učenje pomembno vlogo pri izboljšanju vseživljenjskega procesa učenja in vpliva na to, da danes vse več evropskih držav poudarja pomen priznavanja dosežkov različnih oblik izobraževanja in učenja.

Sintagmo 'vseživljenjsko učenje' povezujemo z neformalnim učenjem in izobraževanjem. (Jelenc, 2007).   Pot do želene kariere je vedno bolj povezana z dodatnim izobraževanjem in usposabljanjem. Zavedamo se, da kvalitetno znanje predstavlja konkurenčno prednost. Učenje, delo in življenje postane eno.   

XI. Avtobiografski primer neformalnega učenja: Katere vsebine sem neformalno osvojil po doktoratu? Nlp 3 leta 2002-5, coaching, mišljenje po De Bonu pri Nastji Mulej, udeležba na delavnicah na Glotti novi v Tednih vseživljenjskega učenja, enoletni kurz o EU na Teološki fakulteti l. 2014, jezikovni tečaji na DCA Gosposvetska v letih 2016-19. Angleščino sem se učil na tečajih CTJ in Cene Štupar, ker sta bili glavni medij posredovanja jezikovnega znanja v pisni in ustni obliki. Znanje angleščine sem uporabil ustno in pisno za mednarodne stike na mednarodnih simpozijih.       

Ponudniki neformalnega izobraževanja v Sloveniji svoje storitve objavljajo na: 

- Služba vlade RS za razvoj in evropsko kohezijsko politiko je 9. 5. 2017 potrdila program »Neformalno izobraževanje in usposabljanje zaposlenih«, ki se je izvajal v letu 2018. Splet: http://www.sklad-kadri.si/si/razvoj-kadrov/neformalno-izobrazevanje-in-usposabljanje-zaposlenih-niuz/
- Zavod RS za zaposlovanje ‐ http://www.ess.gov.si/ 
- Pogoji za pridobitev republiške in Zoisove štipendije ‐  http:/ /www.ess. gov.si/slo/
- predstavitev/informacije/kataloginfjavnegaznacaja/2estipendije.htm   
- spletnih straneh Educata: www. educata. Net.  

8. Kako se veselimo filma, knjig, sanjskih potovanj? 
 
Film nam drži ogledalo. Lahko bi razpravljali samo o njem. 

Alain Bergala je med najpomembnejšimi imeni sodobne francoske filmske misli in pedagogi ke. V svojem bogatem udejstvovanju na filmskem področju je pustil najvidnejši pečat kot glavni urednik slovite revije Cahiers du cinéma, kot avtor študij o Jean-Lucu Godardu, v zadnjem času pa predvsem kot filmski pedagog – vodja državnega projekta »Film v šoli«. (2002) opisuje izkušnje z uvajanjem filma v francoski šolski sistem. je jedro Vzgoje za film.. Knjiga je bila napisana leta 2002, dve leti po tistem, ko je Bergala od Jacka Langa (takratnega ministra za izobraževanje) prejel povabilo v skupino svetovalcev, ki naj bi vodila projekt prenove poučevanja kulturno-umetnostne vzgoje v šolskem polju. Torej lahko rečemo, da se soočamo z delom, ki je nasta(ja)lo kot neposredni prenos aktualnih izkušenj »s terena« v refleksivno obliko.

Bergala (2002) je predstavnik francoske filmske šole. Sicer ne predstavlja konkretnih učnih načrtov in delovnih programov, opozarja pa na temeljne dejavnike, ki se mu zdijo neizbežni za obravnavo in poučevanje filma kot umetnosti. Kajti ravno izhodišče umetniške razsežnosti filmskega ustvarjanja je pomenilo ključno novost v šolskem sistemu države, ki se (je) ponaša(la) z najdaljšo tradicijo obravnavanja filma na vseh ravneh vzgoje in izobraževanja v Evropi.

Bergalajeva hipoteza nove filmske pedagogike je film kot umetnost. Utemeljuje, potrjuje hipotezo s teorijo. Učiteljem skuša pomagati pri njihovih pedagoških zavzemanjih. Izrazita večplastnost je tudi temeljna vrednota pričujoče razprave: knjiga je hkrati teoretsko delo in praktični priročnik, je svojstvena filmska avtobiografija in obenem manifest nove pedagogike, je premislek o poučevanju filma, a tudi razprava o filmski umetnosti na splošno, je motivacija za pedagoške delavce in didaktično-metodološka podpora uvajanja filma v šole. Ob vsem tem pa si prizadeva slediti lastnim načelom enostavnosti in prilagodljivosti, s katerima skuša spodbuditi tudi pedagoške delavce – zlasti tiste med njimi, ki niso bili nikoli zares strokovno izobraženi na filmskem področju.

Bergalajeve izpeljave tako koreninijo v spoznanju, da je za predanega pedagoga bolj kot poznavanje pomembno spoštovanje filma: »Vse bolj sem prepričan, da ključnega pomena ni 'znanje' učitelja o filmu, temveč pristop do samega predmeta: o filmu lahko govorimo zelo preprosto in brez strahu, če le zavzamemo pravo držo, pravi odnos do obravnavanega predmeta.« 

Zgodovinske filme gledamo, da bi spoznali, kaj so naši predniki že dosegli. To lahko delamo po eni strani bolje kot naši predniki, ki so bili vezani pretežno na ustno izročilo. Rimljani so gojili t. im. mos maior, čaščenje velikih prednikov. Mi smo jih sicer tehnično presegli, po modrosti pa ne. Škoda je, da tega kulta nimamo. 

Ken Loachov film (2013) Duh leta '45 the  Spirit of '45 govori o povojni solidarnosti, ki ni prežemal tedaj le VB, ampak tudi države, ki je danes ni več. Generacija vojnih veteranov je upala: skupaj smo zmagali v vojni in skupaj lahko zmagamo tudi v miru. Če smo lahko načrtovali vojaške kampanje, zakaj ne bi mogli zgraditi hiš, vzpostaviti zdravstvene službe in prometnega sistema ter proizvesti stvari, ki jih potrebujemo za obnovo? Osrednja zamisel je bila skupna lastnina, kjer bi bili izdelki in storitve v korist vsem. Posamezniki ne bi smeli obogateti na račun vseh ostalih. To je bila plemenita misel, ki je uživala priljubljenost in podporo večine. To je bil duh leta 1945. Morda je prišel čas, da se ga spomnimo.« meni režiser Ken Loach. Aktualen, zelo oseben in z veliko predanostjo narejen dokumentarec Kena Loacha obuja spomin na duh sloge in solidarnosti, ki je med drugo svetovno vojno prežemal Veliko Britanijo in prinesel idejo o novi, socialno pravičnejši družbi. 

Zgodovinske filme gledamo, da bi spoznali, kaj so naši predniki že dosegli. To lahko delamo po eni strani bolje kot naši predniki, ki so bili vezani pretežno na ustno izročilo. Rimljani so gojili t. im. mos maior, čaščenje velikih prednikov. 

Režiser Petzold v filmu Tranzit (2018) »Ljudje v Tranzitu so obtičali v Marseillu, kjer čakajo na ladje, vize, odhod v obljubljeno deželo. So na b(r)egu. Zanje ni poti nazaj, pa tudi naprej ne. Nihče jih noče sprejeti, nihče noče poskrbeti zanje, nihče jih ne vidi – samo policisti, kolaboranti in varnostne kamere. Počasi postajajo duhovi, ujeti med življenje in smrt, med včeraj in danes. Sedanjost beži mimo njih, ne da bi jih sploh opazila. Film je tudi sam prostor tranzita, vmesna postaja. Gledalci, smo hkrati navzoči in odsotni. Igralci v Tranzitu si želijo, da bi se spet pridružili zanosu, vetru, gibanju. Radi bi imeli svojo lastno zgodbo. Odkrijejo nedokončani roman, ki ga je za seboj pustil pisatelj . Fragment neke zgodbe. Zgodbe o begu, ljubezni, krivdi in zvestobi. Tranzit pripoveduje, kako ti ljudje to zgodbo naredijo za svojo.«
John Cameron Mitchell / ZDA / 2010 /. Zajčja luknja Rabbit Hole. Becca in Howie sta osem mesecev po sinovi smrti še vedno v 'zajčji luknji', izgorela od žalovanja, depresije, občutki krivde, jeze, nenadnimi izbruhi in zanikanjem realnosti. Terapije ne pomagajo - ludistično brisanje sinovih slik s telefona, spolna abstinenca, izguba vere in preselitev sinovega psa tudi ne. Nosečnost Beccine sestre le še dodatno zapeče. Štefančič pravi, naj si predstavljamo Antikrista, zakompliciranega z Morettijevo Sinovo sobo, Egoyanovim Sladkim poslej in Fieldovim filmom V pasti, da dobimo Zajčjo luknjo. Mitchel se sprašuje. kaj ponuja tragedija srednjega razreda. Ko se Becca in Howie raztegujeta in žreta, se zdi, kot da tekmujeta v tem, kdo bolj trpi, nad vsem tem pa ves čas lebdi mučno vprašanje: ju je v to, kar sta postala, spremenila sinova smrt, ali pa je sinova smrt le pospešila tisto, kar bi se zgodilo tudi sicer? Becca in Howie sta abstrak cija srednjega razreda, ki se učloveči šele, ko začne trpeti, toda prav ko srednji razred najbolj trpi, ko torej izgubi otroka, postane resnica srednjega razreda - odtujena, otopela abstrakcija, ki žre samo sebe. Srednji razred, ta veliki narcis, ki je vse emocije pobral na TV, se vede tako kot da je izgubil otroka (prihodnosti). Od Platonove jame dalje se je treba spraševati, kaj nam sesa našo življenjsko energijo, da tavamo v pušča vi, smo izgubljeni v vesolju, nasedemo na peščini, se zaletmo v ledeno goro ali pademo na mino. 
O zadnjih dveh Eastwoodovih filmih Pisma z Iwo Jime in Zastave naših očetov

Dva filma ena pripoved v mnogoterih zgodbah, en režiser ena izpoved o dveh vojskah japonski in ameriški. Nekateri smo se rodili v vojni, drugi pa so že v njej umrli, še umirajo in še bodo. To je zgodba o enem ozanosu in dveh vojskah - o nas in o drugih, o razmesarjenih in krvavih, pretresenih in prestrašenih. Kot voajerji smo sredi mimetičnega dogajanja v simulakru. Tako kot so vojaki neprestano gledani s strani sovražnih vojakov, smo tudi mi neprestano nadzorovani. A življenje je eno samo, čeprav na ozanosu ni več drugega življenja rastlin, živali. Včasih vojaki in kruhoborci samo mislijo da niso gledani kot včasih gledalci samo mislimo, da se posvečamo le sebi. 

Eni v vojni molijo, drugi preklinjajo, eni se gibljejo po odprtih prostorih, drugi le še v katakombah. Enim gre za domovino, drugim pa le še za obveznice – poseči globlje v žep.  Eni so ponosni, da se vsaj še lahko branijo, drugi pa izgubljajo ponos v grozotah izmikajočega sveta. Eni le upajo, da jih bodo slavili zanamci, drugi pa ne vedo, če bodo le-ti zvedeli za pravo resnico. Eni osvajajo prostor, drugi le še prgišče lastnega srca. Eni si pišejo, drugi se fotografirajo. Eni prinašajo zastavo s seboj na vrh hriba, drugim plapola v domovini. Zmagovalci in poraženci se najdejo na istem kraju, kjer streljajo in so ustreljeni, pa četudi od  lastne krogle. Oboji vedo, da tega časa ne bo več, ker je prostor z vseh strani že sklenjen, utesnjen. Oboji se želijo vrniti domov, ker se kot Odiseji bojujejo za daljna obzorja.  Pisma je mogoče še brati in slike je mogoče še gledati, vprašanje pa je, ali povedo tistim, ki jih berejo, to, kar bi hoteli in kar je res. Pisma so obledela in slika zastave je brez obrazov. 

V Eastwoodovem filmu Pisma z Iwo Jime smo videli spremembo strategije japonske vojske na Iwo Jimi. Pomembno je vztrajati in verjeti, da jim bo domovina hvaležna in da jih bodo njihove družine imele za heroje. Pomembno je iskati smisel v nesmislu, kljubovati kljub sovražnim silam dokler se da, čeprav ne v smislu akcije za vsako ceno.      

Ali sploh vemo, kaj so vojne, če se že za mir ne zmenimo kaj dosti? Ali vemo, kdo so heroji? So običajni ljudje, ki jih mediji naredijo za heroje in so heroji, ki se v tej vlogi ne vidijo, ker se počutijo kot žrtve. Da žrtve iščejo nove heroje vsaj v domišljiji, je jasno. Realnost trpljenja je eno, miti o žrtvah in njihovih herojih pa drugo. Heroji so že umrli, še preden so našli bolničarja, preživeli pa  brez pozitivne samopodobe tavajo, ker se ne sestavijo več v drobcih spominov. 

Angeli in demoni je grozljiv Howardov film (2009) po Brownovem romanu Da Vincijeva šifra. Vatikan je pri odkrivanju nevarnosti zaprosil za pomoč Roberta Langdona, ki je že razvozlal eno najbolj kontroverznih šifer v zgodovini. Ko Langdon odkrije dokaze o ponovni obuditvi starodavne skrivne bratovščine Illuminatov – najbolj mogočne skrite organizacije v zgodovini – se sooči tudi s smrtno grožnjo, da bo prišlo do uničenja najbolj preziranega sovražnika tajne organizacije: katoliške cerkve. Ko izve, da ura tiktaka na neustavljivi tempirani bombi Illimunatov, se Langdon odpravi v Rim, kjer združi moči z Vittorio Vetra, prelepo in skrivnostno italijansko znanstvenico. Podata se na akcije poln pregona po zapečatenih kriptah, nevarnih katakombah, zapuščenih katedralah in celo po osrčju najbolj tajne kleti na svetu. Langdon in Vetra sledita 400 let stari poti Illuminatov in odkrivata poganske izvore krščanske vere. 

Angeli in demoni se začno s papeževo smrtjo in konklavom. Gre za proces, s pomočjo kate rega zbor kardinalov izbere novega papeža. Med kardinali so tudi preferiti, kardinali, ki imajo največ možnosti, da postanejo papeži. Proces obdaja tančica skrivnosti, saj so kardinali v osa mi. Z zunanjim svetom komunicirajo samo prek dima, ki ga spustijo iz kapele. Temen dim pomeni, da do dvotretjinskega večinskega glasovanja ni prišlo, medtem ko bel dim (in od nedavna zvonovi) pomenijo, da je prišlo do dvotretjinske večine in da so izbrali novega pape ža. V Angelih in demonih so te skupine prisiljene iti v akcijo, ko Illuminati ugrabijo preferite in grozijo, da bodo vsako uro enega ubili. Vse skupaj doseže vrhunec s podtaknjeno bombo v Vatikanu. Langdon veliko ve o organizaciji cerkve, njenih ritualih in preteklosti, vseeno pa ni preveč dobrodošla oseba. Dejansko v Vatikanu poteka boj za moč, zamaskiran v ugrabitev konklava.  Langdon premaga 400 let staro skrivno organizacijo in jim tako prekriža načrte, da bi v Vatikanu povzročili kaos.     
Film Poti (2013) je danes – glede na to, kako težko se je v naši dobi hiper-povezanosti pov sem odklopiti – celo bolj aktualna kot v času prvega izida knjige. Poti (tracks) so – ne da bi pri tem povsem zdrsnile v new age vode – vznemirljiv prikaz jasnosti in samospoznanja, do katerih lahko pripelje umik v divjo naravo. Kako vseživljenjsko sam je vsakdo od nas, čeprav mu po božji milosti prihajajo pravi ljudje v pravem času na pomoč in ga začasno vodijo, se zave šele tedaj, ko se od vsega odklopi in zaživi z naravo. Premagovanje ovir je mogoče z ustrezno opremo.  Junakinja potuje skozi avstralsko puščavo s sredstvi iz projekta National Geographic.  

Film Vrnitev (fr. Revenir, 2017) pokaže trnovo pot k sebi, svoji domovini, svoji družini.  
 Za veselje na robu preživetja se je treba nenehno zavzemati. Ni samo po sebi dano, ampak je zadano. Na ta način se osvetljujejo trenutno nevesele novice. Veselje je do transformacije in zanjo. 
Ideja za film Revni milijonar se je rodila, ko je Tesso Ross s televizijske hiše Channel 4 poklicala Kate Sinclair, ki je ravno lektorirala neverjetno knjigo. Rossova se je takoj odločila za ekranizacijo. K sodelovanju je povabila Simona Beaufoya, ki je bil navdušen nad idejo. Menil je, da večina zahodnih gledalcev ni imela priložnosti izkusiti te plati Indije, ki je opisa na v Swarupovi knjigi Beaufoy se je osredotočil na dve ključni tematiki - na pravljico o reve žu, ki postane bogataš in kjer junak premaga ogromne ovire, da bi prišel do srečnega konca, ter na izjemno ozadje, v katerega je postavljena zgodba.
Scenarij je nato dobil v roke Danny Boyle, ki se je dela lotil nadvse spoštljivo in snemanje je steklo. Toda kaj lahko zahodnjaška produkcija prinese v bistvu indijski zgodbi? Film je posnet z vidika tujca, ki zgodbi ponuja večjo barvitost in živahnost.
Izbira lokacij in pridobitev dovoljenj je bila prava mora, zato so bile ključne indijske zveze. Sodelovali so z lokalno produkcijsko hišo India Take One, katere nasveti so jim koristili pri hitrem premikanju med lokacijami. Zaradi milijonov avtomobilov, rikš in taksijev na indijskih cestah je prometna gneča enak del vsakdana kot hrana in spanje.
Sauperjev film Darwinova nočna mora pokaže, da tako kot najmočnejša riba Nilski ostriž ropa Viktorijino jezero druge manjše ribe, tudi EU in Rusija tihotapita orožje v Tanzanijo za vojne v sosednih državah, sami pa odvažata konzerve ribjih filetov. V Afriki neprestano divja jo vojne, ki so na nek način tudi naše. Film 'Darwinova nočna mora' pokaže, da je v odtujenih odnosih tudi religija odtujena in zato ostaja biblijski motiv Kristusovega vstajenjskega priho da ob jezeru k ribičem farsa. Ulov rib je dober, vendar dobrega pastirja ni. Ribiči ne morejo širiti polnosti življenja v božji besedi. Nasprotno zaradi ekonomskih škarij ostanejo revni in so pripravljeni na vojno. Vprašati bi se morali, s čim mi tamkajšnjim sprtim stranem dajemo orožje v roke. Je res, da nam Afričani dajejo življenje, mi pa jim dajemo smrt? Mladi Marx ni vedel, da mera univerzalnosti kulture ni le  mera lepote nasproti barbarskim predzgodovin skim kulturam, ampak propadanje kljub nadzoru.
Film v francosko-japonski koprodukciji La verite (2019) se sprašuje, ali je laž prav tako potrebna za srečo kot resnica. Catherine Deneuve kot Fabienne kraljuje nad moškimi, ki jo občudujejo. Vendar ima težaven odnos s svojo hčerko Lumir, scenaristko. Ko se Lumir in njen mož z majhnim otrokom vrneta v Pariz, se stvari obrnejo z objavo Fabiennovega memoarja: ponovno srečanje med mamo in hčerko se zgodi konflikt, ko se pripovedujeta resnice, poravnajo se računi.  

Že v svetem pismu je jasno, da je navdih pogoj zanosa. Kaj mi pripovedujejo knjige, ki sem jih v l. 2019 kupil, dobil podarjene za članarino SFD in si jih v največji meri sposodil v knjižnicah? Pripovedujejo mi o tem, kdo sem jaz glede na to, kdo so drugi. Ob tem se spomnim pomena pedagogike doživljanja pri Stanku Gogali, ki bo pomembna tudi za 21. stoletje. Brez razumevanja doživljanja tudi naša veselja ne bi imela pomena. Pomembna je Gadamerjeva (2015) hermenevtična interpretacija Celanove poezije v knjigi Kdo sem jaz in kdo si ti. Pri duhovni modrosti za tretje življenjsko obdobje se zgledujem po Modrosti Šri Činmoja. Indikativne za naša prehodna obdobja so Kierkegaardove (2018) razprave o Dveh dobah: času revolucije in sodobnosti, Trebežnikovi razpravi (2018) Med mesijanizmom in nihilizmom. V Nancyjevi (2012) singularni pluralnosti so dinamični prehodi in prevodi, saj gre za posodobljen stik nasprotij (lat. coincidentia oppositorum).   

Ne smemo pozabiti na veselje do potovanj. Vsako geografsko potovanje je že potovanje duše. Oskar oglaša Mongolijo 2020, ki vabi v svoja prostranstva - v stepo, kjer svobodno dirjajo divji konji ter globoko v skrivnostno puščavo Gobi z nomadi. Navdihujoča so sovpadanja izbranega termina z glavnim mongolskim festivalom Naadam z rokoborbo, konjskimi dirkami, folkloro, glasbo, slikovitimi barvami! Mi smo povsem involvirani, utelešeni, v tem prizemljeni. Tu  so vožnje po brezpotjih, spanje v tradicionalnih gerih, nočni pogled na tisočere zvezde.

Če želimo izvedeti, česa se veselijo domačini po svetu, je treba potovati z Oskarjem. Npr. Sicilija – Trinaklija je edinstvena in globoka, južna duša Italije. Dolina templjev in Agrigento še posebej zaživita ob festivalu mandljev. Že tako magični grško-rimski templji so v kombinaciji cvetočih mandljevcev nekaj neverjetnega. Sicilijanci ob tem proslavljajo začetek pomladi. Parade, barve, lepi kostumi, folklorne skupine in razstave spremljajo ulice Agrigenta. poskusiti se da kavo s pistacijo in aromatično sicilijansko vino s pobočij Etne. 

9. Sklep

Namen tega prispevka je bil pokazati, kako se z veseljem učiti v zanosu. Večinoma tisti, ki zastopajo zanos ne mislijo na področje edukacije, učiteljem, ki niso ravno seznanjeni z NLP tehnikami, pa je tema zanosa skoraj neznana. Verjetno je tudi raziskava TIMSS 2015 pokazala, da se naši učenci se v šoli ne učijo z veseljem. Očitno nismo postali družba učenja in tudi ne družba znanja. Znanosti se godi mačehovsko. A ne smemo izgubljati poguma. Govorimo o pomanjkanju kulture (veselega) učenja v Sloveniji. Tudi reševanje problemov je lahko bolj prijazno kot običajno je. Malo je transformacijskih delovnih organizacij kot učečih se organizacij. Zato je bila naša naloga, da pokažemo tiste vrste učenja, v katerih so značilnosti zanosa že vključene. Tudi samega stanja zanosa se je treba navajati tako kot sestavine ustvarjal nosti. Reproduktivno faktografsko učenje ne vsebuje zanosa. 

Verjetno je v OŠ najlažje doseči kolektivno enoglasnost, vendar pa ta težnja k enosti nikoli ne zamre. Heraklitsko vzeto, dvakrat ne vstopimo enako v isto reko, zanos dogajanja, kurikulum življenja. Za različne tipe osebnosti so privlačni različni tipi dejavnosti. Zato bodo pri tistih dejavnostih učenja, za katere so rojeni in so jim na kožo pisane laže dosegli zanos kot pri tistih, ki jim niso. Zaradi pulziranja energijskih vibracij smo cilju enkrat bližje, drugič dlje ali pa nanj sploh pozabimo. 

Od vseživljenjskega učenja so za nas pomembna tista učenja, ki so najbližje našim vrednotam, ciljem, poslanstvu in zastavljenim vprašanjem, nalogam in projektom. V isto notranjo reko (nem. Lebensfluss) vstopamo in ne vstopamo, smo in nismo. V zanosu smo kar najbolj skladni, če smo čim bolj eno s to reko. Razdvajanja, dvomi, slaba samopodoba, preobremenjenost ali premajhna obremenjenost, nemotiviranost, brezciljnost niso pogoji za nastajanja zanosa. 
   
Zanos oz. zanos prinaša veselo motivacijo. Za nekoga je sreča stalnica, za drugega pa je trenutna, nekdo ima do nje prožen odnos, drugi jo šteje za naključje. 

Pušenjakova (2018) piše, da je do nedavna veljalo, da avtonomnega nevro-sistema nimamo pod  nadzorom. Mentalna odpornost sloni na dejavnikih samoregulacije, impulzov, misli, čustev, z namenom učinkovitega doseganja ciljev. Na treningu biofeedbacka (možganskega fitnesa) se učimo prepoznavati svoje reakcije prek stresnega testa. Najprej začnemo z dihalnimi tehnikami, da se umirimo. Učimo se prepoznavati, kako naši pozitivni ali negativni psihični procesi vplivajo na fiziologijo telesa npr. spremembe temperature, dihanja, srčnega utripa, potenje. Sčasoma vplivamo tudi na možganske valove alfa, beta, theta. To je podobno avtogenemu treningu – AT. Sčasoma, ko obvladamo anksioznost in druge odzive telesa, se hitreje sproščamo. Na ta način se učimo tudi samopogojevalnega veselja.   

Nove tehnologije omogočajo uvide v dogajanje naše notranjosti. Blokade strahov tako kot travme lahko odpravljamo s ponavljajočimi vajami. Zdaj je jasno, zakaj ljudje radi pijemo kavo. Ker stimulira notranje stanje za uspeh. Požarnikova svetuje, da naj se učitelj ne le učno vsebinsko, ampak tudi psihofizično pripravlja na svoja predavanja pred študenti in na diskusijo z njimi in. Vadi naj pred ogledalom. Operni pevci in gledališki igralci prav tako vadijo pred ogledalom. Enostavno potrebuje večstransko kondicijo. Prav tako v zadnjem času na šahovskih turnirjih zmagujejo tisti, ki so bolje pripravljeni.  Oče Polgar je z doktrino, da je s treningi možno priti do najvišjih rezultatov tudi v šahu navdušil svoji hčeri za odlično igro. Rekli bi, da je to produktivna raba zakona atrakcije. Posameznik je na različnih športnih, umet nostnih, znanstvenih področjih uspešen kot enovit, kongruenten, celovit. To je že antična resnica, ki jo  nevroznanost sedaj zna izmeriti.   

Manipuliramo srčni utrip, vzorce možganskih valov, telesno temperaturo in celo prebavo. S tehniko EFT obvladamo emocije v vsakdanjosti. S pomočjo poskusov in zmot postopno ugoto vimo, koliko zmoremo sami in kdaj rabimo zunanjo pomoč za doseganje ciljev. Freestyle ravno izraža jezik telesa, medtem ko ga z raznimi racionalizacijami, predsodki preglasimo. Tolikokrat ponovljena fraza o tem, kdo dejansko smo, je brez moči, če tega zavestno ne občutimo oz. ne doživimo. Še tako dobre ideje so brez moči, če vanje ne verjamemo. Primarna pa je prav vera, da smo ljubljeni, čeprav ne vedno na zaželen način. Biofeedback je le en način izboljševanja samega sebe. mnogim to ni všeč, ker je treba veliko vaje, preden telo optimalno reagira. To posega v spreminjanje dosedanjih razvad, slabih odno sov itd. Uporabna psihofizioterapija je še v povojih zlasti v Sloveniji. Biofeedback ki prihaja iz ZDA, povezuje obe vedi kot sta psihologija in medicina. V interdisciplinarnosti je praksa pred teorijo. Zato je na tem področju težko najti sodelavce.  

Veselje nas prevzame, ker vemo, da nas Bog ljubi. »Evangeljsko veselje, ki napolnjuje življe nje skupnosti učencev, je misijonarsko veselje.« (Apostolska spodbuda Veselje evangelija, 21) Nihče ga ne more zadržati zase. Misijonarska angažiranost je srce same vere. Odnos z Gospodom vključuje dejstvo, da smo poslani na svet kot preroki njegove besede in priče njegove ljubezni.

Čeprav doživljamo številne šibkosti in se včasih počutimo malodušne, moramo dvigniti glavo k Bogu, ne da bi se prepustili občutku neustreznosti ali predali pesimizmu, ki nas naredi za pasivne opazovalce utrujenega in monotonega življenja. Ni prostora za strah: Bog sam prihaja očistit naše "nečiste ustnice", nas naredit primerne za poslanstvo: »Tvoja krivda je izbrisana, tvoj greh je odpuščen.« Nato sem slišal glas Gospoda: »Koga naj pošljem? Kdo bo šel za nas?« Rekel sem: »Tukaj sem, pošlji mene!« (Iz 6,7–8)

Husserl je v čistem jazu našel temelj božjega veselja.  Morda je to za druge avtorje sebstvo.
Smo v nekakšnem plesu (ne)všečnih razmer, zato izumljajmo ples, ki nas poživlja (Osho), ki nas v doživljanju oblikuje (Meurs, 2013). Nietzsche si predstavlja plešočega boga. Lenčova (2013) piše o življenjskih zgodbah učiteljev in učencev, ki se delno medsebojno prepletajo, geštaltistične identifikacijske vaje, domišljijska potovanja, kreativno eksperimentiranje, itd. 

Za latinsko domačo nalogo smo na DCA dobili norme za ustvarjalno pisanje. Lahko napišemo nepovezane stavke, sestavimo celo zgodbo ali pa glede na stopnjo iznajdljivosti še kaj tretje ga.  Uporabimo čim več besed, ga Živa predlaga je le  minimum. 

Preverjena pravila npr. ohranjanja veselja bi morali stalno ponavljati, sicer se ujamemo v past, da v določeni situaciji ne vemo tega, kar smo vedeli v prejšnji.

Ne nazadnje imamo lahko veselje tudi s treningom spomina. A kaj s treningom spomina lahko izboljšamo? Rezultati raziskave so pokazali, da so vsi udeleženci eksperimentalne skupine izboljšali svoj rezultat na trenirani nalogi. Statistično pomembnega učinka treninga eksperi mentalne skupine na mero obsega števil in obsega vizualno prostorskega spomina v primerjavi z dosežki kontrolne skupine ni bilo, je pa eksperimentalna skupina v primerjavi s kontrolno skupino pridobila več na fluidni inteligentnosti. Gre za preiskovanja dejavnikov učinkovitosti prenosa učinkov treningov delovnega spomina v prihodnjih raziskavah. Z vplivanjem na možgane naj bi v prihodnje živeli do 120 let.

Obstajajo trije razlogi, zakaj moč srca premaga metode, ki temeljijo zgolj na razumu. Osnovni princip delovanja zakona privlačnosti je, da z osredotočanjem na pozitivne misli dosežemo pozitivne rezultate. Če se osredotočiš na kolo, vožnjo z kolesom, boš slej ko prej pritegnil kolo v svoje življenje. Doblanovič (1996) nam razloži, da nimamo vsega, kar si zaželimo, ker se to ne ujema z našimi zavrnitvenimi izkušnjami. 
Prvi razlog: Ker so občutki in čustva najmočnejši, je treba poslušati najprej njih. Misli so primarno električna energija, medtem ko so čustva magnetna energija. Srce je največji generator te magnetne energije v našem fizičnem telesu. Je tudi center našega čustvenega sistema. In ta magnetna energija, kot že samo ime pove, magnetizira – privlači ali odbija. Magnet srca aktiviramo s čutenjem ljubezni in hvaležnosti. S tem, da najdemo pot k boljšemu čutenju glede trenutne situacije v našem življenju, tako da poskušamo najti, kaj je dobrega v tej situaciji, si odpremo neizkoriščene vire in kreativne rešitve, ki nam pomagajo manifestirati cilje ali želje.
2. Dejavnost, ki je vodena iz modrosti srca, je močnejša in učinkovitejša. Dosežen  rezultat je posledica navdihujočih dejanj, ki prihajajo iz modrosti srca oz. kraja veselja in ljubezni. 
3. pomembno je, kako delamo in molimo. Če delamo iz strasti in želje po boljšem, pozitivnem vplivu, občutku radosti, igrivosti, smo uspešni. igrivi. S tem spodbudimo občutke ljubezni, strasti, ne samo v nas samih, ampak tudi v drugih. Dajemo jim dovoljenje, da tudi oni ustvarjajo igrivo, sproščeno. In s tem navdihujemo in spreminjamo svet! Iz prepričanja »težko je« v prepričanje »igrivo je«.
Zakaj si postavljamo toliko ovir, če poznamo geslo 'živimo in pustimo živeti drugim'. Poznamo tudi 'čim bolj moramo imeti vse pod kontrolo, tem slabše komuniciramo s seboj in drugimi. V spontanosti se počutimo bolj polno. Čutimo več ljubezni in radosti, hkrati pa puščamo sled, da je tak način možen in resničen. Dobro življenje je tudi najbolj zdravo. Sem tip 'mraz', zato moram skrbeti za toploto, človeško toplino, nego časa duše, časa telesa in mentalitete peresa.

Otroški film Sova in miška (2015) kaže na veselje otrok, ki se angažirajo za rekonstrukcijo mišjih kosti. Po gozdu hodijo za sovjinimi iztrebki, ker jih je nova sošolka Meral želela ohraniti za spomin na priljubljeno miško. Pri tem se sodelovalno učijo, kako se je treba zaščititi pred nevarnostmi in kaj lahko tvegajo. Ugotovijo da je pristno prijateljstvo več kot so njegova pravila. 

Prostovoljka  Živa Omahen Kam (30. maj 2018) je opisala dobre vtise z latinske ekskurzije v Tergeste, na Trimalhionovo pojedino, med rimske vojake in v svet antičnih iger takole: Po celoletnih naporih prodiranja v latinsko slovnico in besedišče, v rimsko kulturo in civilizacijo smo si učenci, učiteljica in nekaj gostov privoščili celodnevni potep. Nanj smo se dobro pripravili: z epigrafskim predavanjem dr. Anje Ragolič (gl. zapis 16. maj 2018), z ogledom filma Nevidno mesto (Gratias agimus, Radojka, Jasminka in Sanja!) in prostovoljnim domačim branjem Petronijevega Satirikona. Na poti v Trst smo na avtobusu (Gratias agimus, Cec!) poslušali zgodbo o Enejevem pobegu iz goreče Troje in tisto o nastanku Rima (Gratias agimus, Ljubinka!) in tako spoznali povezavo Julijske dinastije s Trojanci. Po rimskem Trstu nas popeljal vešči vodič Franco: ogledali smo si Tergeste in situ, najmočnejši vtis je pustil teater, in v dveh muzejih, kjer hranijo čudovite kipe in mozaike, pa tudi marsikateri drug spomenik. Posamezne napise na kamnitih podlagah smo spotoma lahko tako dobro prebrali, ker smo se naučili osnov epigrafike. V vrtu z lapidarijem smo se za drugi del poti po Tergeste podprli z emonskim figovim kruhom (Gratias agimus, Carmen!). Picerija Pod pergolo v Dekanih (Gratias agimus, Nataša!) nas je prav gostoljubno sprejela: ko smo se najedli, smo v njihovem vrtu spoznavali rimsko književnost (poglobili smo se v Petronijev Satirikon), rimsko vojsko in antične družabne igre. Vojsko nam je predstavil Miha Franca iz KD Vespesjan, igre pa Jan Cotič iz Fabule antique. Domov smo prišli kulturno obogateni s prepričanjem: »Anno proximo sedulissime studebimus!« da si prislužimo nov čudovit potep. 

Povejmo še, da sta v Trst še vedno zaljubljena naša pisatelja stoletnik Boris Pahor in devetdesetletnik Alojz Rebula. Tudi hči Alenka Rebula ni brez navdihujočih misli. O Trstu kot kozmopolitskem mestu s sotočjem nacionalnih kultur je pisal v 80. letih Italijan Angelo Ara, Claudio Magris (v slov. 2001). Mislim, da delim mnenje z drugimi udeleženci, da je mogoče sprejemati Trst brez nakupovalnega vrveža. 

Lepota odrešuje svet, sproža veselje. Veselje ob pogledu na mlado žensko (hebr. alma), ki pa ni nujno devica. KC opeva brezmadežno Marijo kot Devico. 

T. N. Hanh (2012) se sprašuje, če smo pripravljeni vzeti dovolj časa za ljubezen in ji tako  namenjamo  dovolj pozornosti? Resnična ljubezen pomeni predvsem biti navzoč in zavedati se navzočnosti drugega. Le kdor živi dovolj pozorno, ve, kaj se dogaja okoli njega, in lahko namerno ustvarja svojo srečo. Priznani mojster budizma zen bralcu pokaže pot, ki ga lahko pripelje do občutenja osrečujoče ljubezni v vsakdanjem življenju. Spoznajte štiri ključne budistične dejavnike resnične ljubezni:
- Maitri je zmožnost ljubeče prijaznosti in dobrohotnosti.
- Karuna je zmožnost lajšanja trpljenja ljubljene osebe.
- Mudita je radost, brez katere ni ljubezni.
- Upekša je notranja umirjenost ali svoboda.

Sreča in umirjenost prideta s skladnostjo telesa in duha. Ljubeča oseba ve, kako ljubljeni odvozlati notranje vozle. Srečen sem s teboj, trpim, pomagaj mi. Ali: vem, da trpiš, zato sem s teboj.

Le z drugimi smo mi. To posreduje kristjanom sveti Duh. Drugemu lahko pomagamo, ko imamo v sebi mir, radost in sočutje. Recimo: ti si najdražja, kako ti lahko pomagam ali: najdražja si mi, imam težavo, kako mi lahko pomagaš. Diham navdih s teboj, zanj skrbim, sem sočuten. 

Cankar je verjel, da bodo v naši domovini živeli veseli ljudje, ker je domovina blagoslovljena. Ni kakor vlačuga. Človečnosti človeka ni brez božje pomoči. Strah pred izključenostjo in odvečnostjo nas dela anksiozne. Mi se igramo z življenjem in ono se igra z nami. Ne moremo vsega reducirati na lastno mero. Sočutje, ki ne ločuje mojega trpljenja od trpljenja drugega, je pot do enega. Slovenci bi se morali zavedati, da smo radostni zaradi eno(tno)sti, žalostni zaradi razdvojenosti. 

Nekoč je bila igra resna, v zadnjem času pa se poudarja zabavna glasba, zabavna industrija. Če smo nadarjeni za učenje tujih jezikov kot Montaigne, je to zabavno. Bit in bistvo izhajata iz specifične človekove drže. Kakovost zabave je odvisna od stopnje kultiviranja čustev. 

Szentmartoni v Psihologiji duhovnega življenja meni, da pomeni pozitivno sprejemanje sebe  pomeni pripravljenost, da svoje sposobnosti razvijemo do maksimuma. Želimo postati to, kar smo lahko. Prava ljubezen je produktivna, prožna in vedno nova. Če je naše delo duhovno smiselno, ima formativno moč. 

Otroci so pri igri so v meditaciji. Ko pojemo, plešemo, igramo tenis, ali na dopustu, ko pozabimo na datum in uro, smo v meditaciji. Med meditacijo sprosti mo svojo notranjo energijo, da lahko neovirano kroži, hkrati se odpremo in pritegnemo zdravilne energije. Redki posamezniki ostanejo v tem stanju dlje časa, večina pa se hitro znova zakoplje v svoje misli, predsodke, komentarje, ocene, skrbi in strahove. 

Pogum (ang. courrage, lat. cor  - srce) ni odsotnost strahu, temveč popolna navzočnost strahu, človek pa ima pogum, da se spopade z njim. Osho ponuja pogled na celotno psihično dogaja nje s ptičje perspektive – od kod izvirajo strahovi, kako jih razumeti in kako najti pogum za spoprijemanje z njimi.  

O'Connell  (2018) razlaga, da smo v primerjavi z mračno prihodnostjo lahko veseli, da smo ljudje. Transhumanizem je gibanje, ki skuša preseči omejitve človeškega telesa – naših fizičnih sposobnosti, inteligentnosti in življenjske dobe – ter se pri tem nadeja, da lahko ob pomoči tehnologije postanemo nekaj več, kot smo. Pri tem ga podpirajo milijarderji iz Silicijeve doline in nekatera največja svetovna podjetja.

Irski novinar Mark O'Connell v svojem nagrajenem prvencu razišče izjemne možnosti in številna moralna  vprašanja, ki se nam kažejo, ko razmišljamo o človeškem telesu kot napravi. Obišče največji obrat za krioniko na svetu, da bi videl, kako so se nekateri posamezniki odločili odložiti smrt. Odkrije podtalno skupino biohekerjev, ki si vgrajuje elektronske priprave pod kožo, da bi si okrepila čute. Spozna skupino znanstvenikov, ki mrzlično raziskuje, kako bi človeštvo obvarovali pred umetno superinteligenco.

Kam nas vodi obsedenost s tehnologijo? Kaj pomeni razvoj umetne inteligence – ne le za poslovno rabo in hišno pomoč, temveč na splošno za človeštvo? Nam lahko tehnologije, ki jih ustvarjamo, da bi nam pomagale, nazadnje celo škodijo? O'Connell se loteva vseh teh vprašanj, ob tem pa predstavlja poglobljen, živahen in duhovit pogled na vplivno gibanje. Ko raziskuje, kaj bi pomenilo živeti kot st roj, podaja tudi zanimivo razmišljanje o tem, kaj pomeni živeti kot človek.

Večina ljudi je prepričanih, da je največja ovira za polno in uspešno življenje zunanji svet. Ryan, eden vodilnih mislecev mlajše generacije, pa v tej knjigi trdi, da najpogostejši sovražnik, ki nam to preprečuje, v resnici biva znotraj nas: to je naš ego. Na začetku kariere nam ego pogosto ovira učenje in preprečuje, da bi povsem razvili svoje talente. Ko doživimo prve uspehe, nas ego lahko zaslepi in zaseje naše prihodnje probleme, pri neuspehih pa nam ego okrepi občutek izgubljenosti in oteži naše okrevanje.
Holiday (2017) nam predstavi široko paleto zgodb in primerov, od kulture, prek športa in filozofije, do politike in zgodovine, s katerimi avtor pojasni delovanje in domet tega notranjega vzgiba v človekovem življenju. Holiday dokazuje, da so posamezniki na najrazličnejših področjih človekovega življenja uspeli poseči na najvišje ravni vpliva in uspehov tako, da so se osvobodili pritiska svojega ega, oziroma ga uspeli utišati. Njihove taktike, strategije in odločitve lahko pri vsakdanjem življenju uporabimo tudi mi.
Holiday analizira ego pri vzpenjanju, Vrhu in Dnu. Sprva nas opogumlja in dela vsemogočne, na neki točki pa nas tako prevzame, da lahko sčasoma izgubimo občutek glede naših realnih zmožnosti in sposobnosti. To je znan Edipov kompleks.  Zastopa vseživljenjsko učenje od vsakogar. 
V času, ki ga poveličujejo družbena omrežja, resničnostna televizija in druge oblike brezsramne samopromocije z obetom takojšnjega učinka, se bitka proti lastnemu egu lahko odvija na mnogih frontah. Knjiga Ego je naš sovražnik vas bo spodbudila, da boste lažje prepoznali objestnost in uničujočo silo ega ter njegovo moč preoblikovali na način, da bo ta koristila vašemu življenju.
Sreča izvira iz prijaznosti, velikodušnih dejanj, lepote, zabave, stanja popolnosti, blaženosti, miline, brezskrbnosti in drugih notranjih virov. Življenje je igra, kadar je domišljija njen vodnik in nas globoko radosti. Odprimo se skrivnosti srca, da bomo v nenehnem pričakovanju. Molimo za izpolnitve in sprejmimo, kar nam je da(rova)no. Odpreti se resnici, ki je luč skozi slikarstvo, glasbo, knjige, sanje. Živeti resnico je dejavnost, ki jo duša opravlja na vseh ravneh svojega bitja. Nevarnost izgube duše v naši civilizaciji je velika. Nanjo gledamo kot na duhovno bitje, proseče ljubezni. 

Maps of ecstasy omogočajo, da smo igralci na odru življenja. Otroci pri igri so v meditaciji. Ko pojemo, plešemo, igramo tenis, ali na dopustu, ko pozabimo na datum in uro, smo v transu. Med meditacijo sprostimo svojo notranjo energijo, da lahko neovirano kroži, hkrati se odpremo in pritegnemo zdravilne energije. Redki posamezniki ostanejo v tem stanju dlje časa, večina pa se hitro znova zakoplje v svoje misli, predsodke, komentarje, ocene, skrbi in strahove. 

Igre povezujemo s dejavnostmi v prostem času, sproščanju, psihodrami, itd. Če nekaj ne more biti sprejeto ali je zavrnjeno, ne sme biti žrtev konfliktov. Biti ponižen, vztrajen in trden do konca. Sveta igra sveta z verjetnostjo bivanja in neizmernostjo sreče. 

S Kristusom doživimo polnost osebnega smisla in če se s samim seboj (kitajski pomen besede 'svoboda' je slediti sebi), brezmejno ljubimo samega sebe z drugimi.

Menim, da sem srečen, ko sem zares hvaležen, velikodušen in zaljubljen, ko sem v blagostanju notranje in zunanje blaženosti, harmonije, ko bivanje nima nobenih zastojev več, je luč. Kesanja je danes premalo, ker imamo nizko zavest o tem, kdaj smo prestopili nravne meje dobrega. Ne bojmo se napora. Običajno delamo manj kot smo sposobni. 

V vsakem odnosu je boj in konflikt med željo po bližnjem (bližini) in strahom pred njim, med željo po zlitju z drugim in bojem za samostojnost in neodvisnost (Mitchell, 2000). Vendar je bolje zaupati kot ne zaupati, ker za nezaupanje in nenehno sumničavost, po katerem nas nihče ne more prevarati, plačamo previsoko ceno osame. Popolno  osredotočenost zagovarja zen budizem. 

Tečem, da laže dohajam življenje. V tem slogu je sredi 80. let tekmoval v ekstremnih tekaških podvigih v Sloveniji Srečko Bergant. Njegov 10 let trajajoč eksperiment pitja morske vode je popisal v eni izmed petih knjig, ki jo je naslovil Z morjem v sebi. S tekaškimi podvigi, ki še danes veljajo za mejnike in podkrepljenimi meritvami in zdravniškimi pregledi, je dokazal, da z začetnim privajanjem na vsakodnevno zmerno pitje ali uživanje vsaj 1 dcl morske vode, človek postane bolj zdrav, odpornejši, vzdržljivejši in polnokrvn. Nekateri še danes gojijo veselje do maratona pod drugimi f'zdravimi formami. 

Bruckner (2005) opisuje sodobnika, ki mu niso dovolj običajna dogajanja, ampak stremi po izjemnih dogodkih, ob katerih je nenehno vzhičen (gr. euphory, lat. exaltare, ang. exalt). Različna merila človeka, države, podjetja, družine in izoliranega posameznika vodijo do zasvojenosti z vzgojo zaradi vrednotnih dezorientacij. Srečujemo se z atrofijo, hipotrofijo in hipertrofijo vzgoje, ki je v njeni nerazvitosti, premajhni razvitosti in pretiranem poudarjanju. Zato ni nenavadno, da se tudi Žorž (2002) ujame v nezdružljivo komplementarnost razposaje nih in razvajenih (mladih) današnjih patricijev in s trdim delom preobremenjenih plebejcev. Med njimi ni nič posredovanega (Vermittlung pri Heglu), kar bi radi dialektiki, in nič srednjega kot ‘vmesnega’ (Komelov izraz), kar bi radi hermenevtiki. 

Nietzsche (2000) pripoveduje zgodbo o preobrazbi duha. 1. Duh  na ravni kamele-preobremenitve se spre meni v leva, ki se nenehno bojuje proti zmaju, kar je njegova sveta dolžnost in na raven igrivega otroka, ki dobi nekaj zase le, če izgubi svojo voljo. 2. Dosedanji deloholizem 'kamele' še ni dosegel izrazite podobe 'leva' kot moralnega arbitra boja proti zlu. Biti kamela pomeni vzeti nase breme izobraževanja,  učiti se dolgo in dobro, poglobljeno, morda tudi tiste učne vsebine, kjer še ne razumemo, kako nam bodo koristile. Za razvoj določene kompetence rabimo veliko vaje (Aristotel). Prav tako si mora duh »naložiti« vred nostni sistem družbe v kateri živi. In ko je dobro naprten s teorijami in vrednotami, se duh umakne v samoto, ker podvomil, ker mora še enkrat premislit, ovrednotit. Zato nujno sledi spopad z varuhom tradicije, z dogmatskim duhom – zmajem. Zmaga  v spopadu pomeni preobrazbo duha: duh je postal lev. Lev je dvomljivec, anarhist, ki dvomi glasno in javno. Zahteva padec starih vrednot, ne postavlja novih, hoče le možnost, da jih postavi. Ni izumil nobene nove teorije, le ne ve zakaj naj pritrjuje stari, dovoli si skepso. Ni izumil še novega glasbenega stila, le starega ne igra več, v sebi nosi nekaj novega in hoče tišino, da to dozori.  Lev zahteva svobodo.  Toda kakšno, ali je to svoboda za naključja in otroško igro?
 
Otrok je igra ustvarjanja, je iz sebe vrteče se kolo, je sam svoj vzrok, izvzet je iz vzročno posledične navezave,  je svoboda. Z novimi vrednotami prevrednoti stare vrednote. Otrok je drugo ime za nadčloveka,  ki je zadnja preobrazba. Je tudi cilj procesa metamorfoze oz. transformacije. Proces je naporen,  spopadi kradejo duhu moč, zato je potrebna volja do moči. Cilj volje do moči ni moč sama, ki bi hotela drugega, da nad njim gospoduje.  Cilj  je ustvarjal nost samega duh, njegova igrivost, samozadostnost,  neskončno ponavljajoča se igra, naslada, več no enako, večno vračanje istega. V vsakem primeru imamo duha na prenizki razvojni stopnji kamele oz. subjektivnih iluzij.

Življenje je športna, umetniška ali kaka druga vrsta igra. Zato ni vseeno, kako jo igramo 
(Shinn). Sprejmi življenje kot igro negotovosti in jo igraj z vsem svojim bitjem, a zavestno. Lahko je določena zadeva izjemno pomembna in izjemno resna. Igraj se, pa vendar ne bodi ciničen in se ne norčuj in se ne posmehuj drugim. Naj bo to spoštljiva igra, kjer kot igralec spoštuješ svojega nasprotnika. Civilizacija je nevarna igra na vse ali nič, kar pomeni na ničelno vsoto. Beck: človek je nevarno bitje. Fenomen samozaslepljevanja je znan že iz antike (Ojdip, Kreon). 

Za odrasle se igra prične tam, kjer se konča nujno delo, za otroke je pa učenje delo, ko izgubi igrivost. Cilj osvoboditve dela je neposredna menjava življenjskih potrebščin. Daš ene, da dobiš druge in duhovnih dobrin: ljubezni za ljubezen. Morda imata igra in delo skupne točke, nikoli pa  ne preide vse delo v igro. Delamo primarno zaradi določenega rezultata, igramo pa se najprej zaradi same igre, sekundarno pa tudi zaradi cilja. Npr. cilj veselja je veselje samo. Tudi loterija ali šah sta z namenom simbolne ali materialne pridobitve in izgube.  

Kar katektiramo (gr. katechein – držati, imeti) investiramo mentalno in emocionalno energijo v objekt, osebo ali idejo, to raste. To je tudi začetek vpliva in vzgoje. Najbolje je, da je to energija ljubeče prijaznosti (skrt. maitri). V univerzalnem sozvočju postanemo kanal za  najboljše. Znanje, redoljubnost in volja nam bo pomagala, da se bomo  vedno  znova uravno težili. Ljudje se krepijo v notranjem razpoloženju za napore v določeni smeri. Neprestano bi bilo treba odklanjati nižje vibracije. Kdor je napolnjen s svetlimi  mislimi  je motiviran za najboljše.

Friebe (1993) meni, da se bomo zaradi  težnje  k božanstvu čedalje  hitreje   dvigali  z vizijo (božanskega življenja) in  vstopali v višje, duhovne  sfere. Sreča, veselje in vedrina so lastnosti modreca kot tudi sposobnost razlikovanja  bistvenega od nebistvenega. Vse  sfere  se izražajo v nihanju. Že Trismegistos je izrazil mnenje, da so to, kar imenujemo materija  ali energija  le  različna nihanja in vibriranja  različnih  jakosti. Temeljito prisvojeno znanje o duhu moramo živeti, sicer ne  spreminjamo trenutnega nihanja. Pozitivne zaznave v vzviše nem  stanju duha se na duši kažejo v obliki veselja. Zaradi svoje  zavzetosti (hrepenenja,  težnje) postajamo sposobnejši tako stanje doseči. 

Čim več energije pridobimo, več je potrebujemo. Danes so zunanje energije posebno jedrska energija, po moči presegle vse meje varnosti. Ljudje so od zunanjih energij popolnoma odvisni, kar obsedeni, v njih samih pa stalno nekaj manjka. Vleče jih v ekstaze. Zdaj je ves svet daleč nadvladala ekstaza po denarju, ki je moč nad močmi, v katerega so ljudje (posebno načrtovalci) končno združili vse vrednote in vse duševne moči. Vrhunski razvoj tehnologij bruha denar, pojavlja se tudi zgolj psihološki denarni sistem. Kaj vse počnejo danes državniki, gospodar stveniki in vsi drugi, ki tako ali drugače grabijo denar! Nekatere države so postale kriminalne organizacije, namesto nosilke pravičnosti! Beda oz. revščina duha poraja nove strahove pred ogrožanjem prioritet.  Zvijačnost uma (nem. List der Vernunft) na Putinov ali Trumpov način vključujeta Wiederholungszwang še več istega.   

Spoznavamo  vedno več drobnih in velikih ljubezni vrednih  stvari (in  ljudi). Zavest moramo toliko spremeniti,da veselje  zaznamo. Vsakokrat, ko vedre sile od zgoraj sprejemamo s toplim občutkom, nam  bosta  vedrina  in veselje odprla sposobnosti,  ki  so  bile doslej  zatrte, ker niso bile povezane z dušo. Sedaj bomo  dnevne dolžnosti opravljali z lahkoto! Napolnje vanje z višjo vsebino ob sprostitvi  nam bo čedalje bolje uspevalo.  

Dobroto, ljubezen, bogastvo idej bomo odkrili s pomočjo izurjenosti duha po  tehnikah zrcala. Sleherni trud se splača  za  veselje. Zadržujeta  nas ravnodušnost in lenoba. Misli naj se  širijo  do meja nemožnega. Svoje težave moramo postaviti pred ogledalo,  jih z  močno  voljo izbrisati in se od njih ločiti. Po  tem  usmerimo duha na končno stanje, po katerem hrepenimo. S to  samodisciplino odkrivamo veselje. Moje srce je vrt, imenovan Eden...

Vsa  duhovna gibanja terjajo od adeptov, da postanejo  gospodarji svojih misli in dejanj. Kot trs se upognimo tja, kamor se želimo. Kdor preveč dela, sestopa. Zasidrani smo le v božanskem  jazu  v sebi. Višje sile se ne morejo po topiti v nižjih.  To  vključuje našo okolico. Univerzalna ljubezen, modrost in veselje domujeta v našem višjem, razširjenem jazu. To edinost vseobsegajoče  zavesti imenujemo Bog. V sebi spoznamo to sončno moč-Ozirisa. Veselje  je moč in dolžnost, v katerem vse uspeva. Moramo se naučiti, da bomo ponovno znali oddajati toplino. Najhujše onesnaževanje okolja  je v  negativnem mišljenju. Vsak z delom na samem sebi sodeluje  pri celoti. 

Zavzemajmo se za zunanje vire veselja, a ne le nanje, ker ga bomo sicer izgubili. Na višjo se napotimo le z znanjem, ki je odprto na vse strani. spoštovanje do nedojemljive  veličine višjih svetov, omogoča osvoboditev in hrepenenje duše. vaja alfa jamči vsestransko odprtost v mejah svojih sposobnosti. razlike med dobrim in slabim.

Sredstvo napredka je povečati notranjo občutljivost in razširiti zavest. Duhovna gibanja proučujejo,  kako  je možno  slabe lastnosti  spremeniti na boljše. Sveta  knjiga vsebuje  le en segment modrosti. Vsak ima svojo pot in ni  nujno, da bi postal učenec mojstra. Integralna joga je aktualna  zadnjih sto let. Vse, kar kdo čuti v sebi, naj razvije. Podobno  Steiner: izrazi ljubezen. Razum je ozek, rad primerja in ne pozna veselja. Primerjaj  se le s samim seboj s postavljanjem vedno višjih  ciljev. Če učenec izgubi veselje,izgubi entuziazem, težnjo. Srce je še  premalo razvito. aritmično gibanje je  začetek  bolezni. zakon karme:  to, kar sejemo, pride nazaj. Po milosti boga lahko  svojo težnjo hitreje realiziramo. Vedno znova zdrknemo v negativnost in skušamo priti do pozitivnega. Brez poguma ne moremo napredovati.

Montaigne je izrazil pomembno misel, da je modrost nenehno vzdrževati veselje do življenja. Rekli bi, da je joi de vivre joi de la sagesse. Bergson je dejal, da gre za elan vital. To pa ni nenehna vzhičnost (Bruckner). Z veseloigrami skuša posameznik preprečiti ali odložiti zaigrano igro in izgubljeno življenje (lat. dramatised ludum perdidit vitae, nem verspieltes Spiel). Življenje je veseloigra, kadar je domišljija njen vodnik, ki nas globoko radosti. Odprimo se skrivnosti srca, da bomo v nenehnem pričakovanju. Molimo za izpolnitve in sprejmimo, kar nam je da(rova)no. Odpreti se resnici, ki je luč skozi slikarstvo, glasbo, knjige, sanje. Da so možni prehodi iz sreče v nesrečo (tragedije) in obratno (npr. Jobove tožbe), so vedeli že v antiki.

Jodlanje je nastalo v kmečki kulturi konec 19. stoletja. Je kakor veselo glasbeno sonce, ki nas greje. Je apeliranje, da bi bili v hribih slišani na daljavo, da bi ujeli svet v plese polke ob harmoniki.  Ni vezano na spol tudi ne na note. Znana je Golica, Majhna deklica itd. Njihov  cilj je dobro razpoloženje. So tudi kraljice jodlanja.  

Radost duše je v združitvi, hrana je ljubezen, ki je vsepotrjujoči da. Iščemo duhovne zveze, situacije z zanosno energijo, ki se ji odpremo s strastjo (čutnostjo) in simpatijo. napačno je gibanje k težavnemu, zahtevnemu, tekmovalnemu. Pohvala odpira srce in osvežuje dušo. Če nismo pozorni na spremembe, lahko zamudimo priložnosti za zaslužek, kariero, poglobitev ljubezni. 

Kje so viri dodajanja na čustveni račun: lepe misli, pozitivna naravnanost mišljenja, koncert, viri polnjenja energije. Ko smo bili starši svojim otrokom, nismo imeli tega znanja kot ga imamo danes, bolj se nam je mudilo. V vsakem trenutku bi se morali zamisliti, kaj bi bilo najbolje za nas. Gledati stvari z različnih zornih kotov pomeni spreminjati okvir. Učimo se tudi modelno iz tujih izkušenj. Misliti si, da že imamo to, kar rabimo. To storimo lahko z modelnim učenjem. Ljudje, ki so pot, ki jo želimo prehoditi mi, že prehodili, so ideja.   Biti sam svoj čustveni mentor v dialogu, sicer so ti svetovalci drugi v pogovoru z njimi. Kolikor več imamo na računu, laže si postavljamo meje, sicer te lahko kdo izčrpava do konca. Dober konj ima 100 napak, slab pa le eno.  

Danes starši tekmujejo s svetom in s sami seboj, kontrolirajo otroke, ker so kontrolirani. Zato se otroci manj sproščeno igrajo kot so se nekoč. Pomen igre za prihodnji razvoj je dokazan. V njej se otroci učijo samoobvladovanja, postavljanja lastnih meja.    

Sledimo reflektiranim izkušnjam srečne, vesele ljubezni zdaj in tukaj Tolleja, Gangajive, Browna, Škofove, Hayeve, Krishnamurtija, Holdenove,… Vsi izhajajo iz tega, kar smo v svobodi občutenja. Francoski izrek za živeti svoje življenje je »vivre sa vie« podobno kot joi de vivre nima nič skupnega s posesivnim čutom v kapitalizmu zaradi katerega ne more igrati vsak svoje specifične igre. 

Vsako obdobje življenja prinaša svoje žalosti in radosti. Starostniki so zelo kompleksen pojav. Ni jih lahko obravnavati celostno realno že zato, ker jih je najprej treba imeti rad. Večina dopušča, da ji čas strukturirajo drugi, zato jih ponudniki zlahka pritegnejo. Živimo od  drobcev veselja. Letamo od cveta do cveta, od lokacije do lokacije, iz prireditve na prireditev pa četudi na TV ali internetu. Nosijo nas angeli neokorteksa, vodijo krila domišljije. Vendar pa se je treba čemu odpovedati in se na kaj drugega navajati. Imamo delovni, epizodni in celični spomin. Živeti od lepih spominov, kolikor se da.

Če že imamo sposobnost, da prinašaš veselje, kjer je žalost, mora biti to tudi sposobnost, da jo preje pretvoriš v veselje. Postmoderne vrednote dopuščajo razvoj partnerskih odnosov med udeleženci edukacije skupaj s starši in več samokontrole lastnega vedenja in s tem boljše vedenje, vendar je vse to po evropskem in hkrati globalizacijskem megatrendu podrejeno učinkovitosti.

Brevis a natura vita nobis dana est; at memoria bene redditae vitae sempiterna. "Narava nam je dala kratko življenje, vendar je večen spomin na dobro preživeto življenje." Veselimo se vsakega trenutka, dneva, meseca in leta posebej. Martin izkazuje tisoč obrazov veselja. Je arzenal dobre volje. 

Prešernova Zdravica vsebuje verza: Žive naj vsi narodi, ki žele dočakat dan, da koder sonce hodi, prepir iz sveta bo pregnan. Veselje tedaj izvira iz mirne vesti. Ameriški 'just smile' je prišel tudi k nam. Težava nasmejanih obrazov na fotografijah je, da niso vedno pristni. Nočne temine, blagodejne tišine so vir globine. Tolja in Speciani (2011) jih najdeta v visceralnosti – drobovju. V sebi začutimo potrebe lakote, odvajanja, obnove. Transformacija sebe teče počasi.  

Vedeti je treba, kaj so naše prioritete, priložnosti. Gre za to, da smo sami koordinator naših poslov, zaposlitev, partnerstev. Potem se tega veselimo. Če ne gre drugače si pomagamo s tovrstno ponudbo nekoga drugega. Potem bomo verjetno le kulturni potrošniki, ne pa participanti. Po petih točkah kot so: 1. popravljamo, kar je narobe, 2. Potrjevanje v materialnem svetu, 3. Sproščanje napetosti, 4. Iskanje lastnih prehodov, rešitev, 5. Uresničevanje poslanstva, preverjamo, do kam smo prišli.

Neskončne moči so kot 1. zmožnost učinkovite izvedbe; 2. veščina in sposobnost; 3. zmožnost nadzora, 4. avtoriteta ali oblast.  Razlikujemo naslednje 4 vrste moči? 
Moč namena 
Moč modrosti
Moč sočutja,
Moč navzočnosti.

Najprej je treba vizualizirati zaželen cilj. Nato afirmacije ponavljamo kot mantre in molitve. Doseči sinergične učinke po benigni spirali. Od drugih pričakujemo podporno skupino za naše cilje. Kar mislimo, da je naše, je naše, ko to čustveno sprejmemo.  

Če znamo prevajati in osmisliti negacije, potem se iz njih učimo, sicer se ne. Selye piše o prilagoditveni energiji. Ustvarjalci rabijo več energije za uresničevanje svojih ciljev in statistike kažejo, da jo dobijo in zato živijo dlje. Pozitivnim mislecem se rane hitreje celijo. Notranja podoba ženske se ne sklada z zunanjo. Tista, o kateri sanjam, ni tista, s katero živim. Sai Baba predlaga vztrajanje, potrpljenje, vživljanje vanjo, da bi spoznal sebe. Oblikovati jasen odnos. Živeti to, kar rabi moja duša. Če je ne boš iskal, nisi vreden, da bi jo našel. Z vsem srcem se naravnati k partnerju, da ga najde, sicer to ni predanost. Danes je veliko ločitev zaradi pomanjkanja znanja o predanosti. Nobena ne bo razumela tega, da sem zanjo samo delno. To sem ugotovil tudi za odnose z učenci.         

Živimo svojo odkrivajočo resnico. Živimo polno na vseh ravneh: čutih, čustvih, razumu, volji in srcu (Powell). Tri različne ravni proaktivnega reagiranja na drugega so: 
1. sprejeti od drugega le tisto, kar nam koristi, drugo pa pustiti,
2. z šen-či se spremeniti sprejete energije v duhu določene želje,
3. transformirano oplemeniteno energijo vrnemo pošiljatelju. V tem je čiščenje avre zemlje. 

Pogoj razvoja je razločevanje boljšega od slabšega. Sprenevedanje so poznali že v antiki, podobno kot kaos. Biblijski primer sprenevedanja je Peter. Naslednji primer je kralj Herod – pridete mi povedat, kje je, da se mu pojdem tudi jaz poklonit. Pilat – ne vem, kaj je resnica.  Prav po sprenevedanju vedri iskrenost, se poraja plemenitost.  Deklarativno (ne)znanje še ni procesno in dejansko. Pogojuje slabe posledice in ne dobrih. Ne kaže se ga veseliti. Vrste znanja so: deklarativno, proceduralno, kondicionirano. Iz skrite harmonije se procesirajo vidne.

Goreya (2005) govori tudi o zakonu skladnosti in ritma. Menim, da je že občutenje teh zakonov samomotivacijsko. Past je v tem, da lahko preberemo na tone literature o osebni rasti, vendar pa brez iskrene želje po samospremembi ne deluje nobeden od predlaganih receptov ali nasvetov. Izkušeno je več kot občuteno, ker občutimo le od znotraj, izkušamo pa tudi od zunaj po evalvaciji rezultatov. 

Kako transformirati spolno energijo v druge oblike energij? Očitno gre za posebne vaje.
O(b)stanimo v veselju! Lat. ut in gaudium, fr. laissez la joi. Prešeren v Zdravici pozdravlja  slogo vseh narodov brez prepira. V Carmini burani v gostilni pije vsak z vsakim. Pijani od veselja so pijani od življenja.  to je aluzija na eliksir vene mladosti. 

Gens una sumus  - smo en rod. To geslo nas privede do občestvene ravni, kjer smo vsi eno z Bogom. Kaj me pri šahu najbolj veseli? Dobre poteze, ki omogočajo koordinacijo figur – učinkovite napade in obrambe. V obvladovanje šahovskega jezika je tako kot pri vsakem drugem jeziku, zlasti jezikov odnosov oz. ljubečih pozornosti (Chapman) kar precej časa vlagati.  

V spisu verujem v sonce je duhovnik marko Rijavec našel naslednje verze: 
I believe in the sun, even when it is not shining
I believe in love even when I feel it not
I believe in God even when He is silent

Slovenski prevod: verujem v sonce, (tudi ko) čeprav ne sije, verujem v ljubezen, tudi ko je ne občutim, Verujem v Boga, čeprav molči. 

Francoski prevod: Je crois au soleil, même s'il ne brille pas
Je crois en amour même si je ne resense pas
Je crois en Dieu même s' il se tait.  

Latinski verificiran prevod: Credo in solem, etiamsi not lucet.
Credo in amorem, etiamsi eum non sentio
Credo in Deum, etiamsi tacet.

Želja, "da bi gledali s srcem, da bi prepoznali dragocenost časa, da bi imeli srečo, zdravje, mir in da bi soustvarjali lepe trenutke, ki se jih bomo ob letu z veseljem spominjali" (J. Volfand), naj obrodi sadove.

Kako presegati ravnodušnost tehničnega nihilizma, ki postaja svetovni pojav? Na to vprašanja odgovarja Tal ben Šahar (2008). Slediti je treba poklicanosti. Ljudje so dezorientirani, ker nimajo ciljev. To pa jim ga daje. Tudi pri duhu veselja opazimo, da minljiva veselja niso zanesljiva, ker potrebujejo 'zavarovanje' pri nebeškem veselju. Gojimo otroka v sebi. 

Rupnik (2018) je prepričan, da je lepota uresničena ljubezen, ne pa poljubna abstrakcija. Resnica ni ljubi simbolno govorico. V njej je prostor za svobodno pripadnost, svobodno sprejetje. Lepota je telo dobrega, če se dobro ne uresničuje kot lepota, je to fanatizem, ki je sposoben pohoditi tudi človeka. V tem je zveza med pulchrum, verum, bonum. 
 
Veselje se izkazuje tudi v razvajanju (lat. Deliciis, nem. Verwöhnung), kar pomeni, da si zato, ker se imamo radi, znamo tudi kaj privoščiti. Ljubezen, ki ne išče svojega, se veseli empatije. 
Marx skreniti s poti (deklinacija atoma), diskontinuiteta, revolucija.  

Drugi del Transurfing realnosti – Šelestenje jutranjih zvezd pojasnjuje, zakaj se želje ne uresničujejo in sanje ne izpolnjujejo. Izkaže se, da morate znati ''oddati naročilo''. Bralca prepriča, da so vse možnosti omejene le z njihovo lastno namero. V knjigi so podani praktični nasveti o tehniki realizacije naročila, oblikovanju namere in prepoznavanju tistega, kar je resnično vaše. 

Zeland nam odgovori na vprašanja, kot so: Kaj je to svobodna izbira? Kako izberemo, kaj v resnici želimo? Kako prepoznamo tiste želje, ki so resnično naše? Kako izberemo pravo pot, ki nam bo prinesla resnično srečo v življenju? Kaj so to stereotipi in kako jih zlomimo?

Ko se razum in duša uskladita, se nam več ni treba naprezati, preprosto in brez truda se ''prestavimo'' tam, kjer je naša želja že izpolnjena. Človek ima znotraj sebe presenetljivo moč, magične sposobnosti, ki pa so zakopane znotraj nas. Tehnika transurfinga vam bo pokazala, kako jih aktivirate in začnete uporabljati. Kdor ima veselje z delom na sebi, naj vsak dan prebere po eno misel iz Zelandovega (2018) transufinga in živi po njej. Kako, mu pove njegova intuicija. 

Zvijačnost uma (fr. la ruse de l'esprit, ang. cunning of reason, nem. List der Vernunft) je varanje sebe in drugih. 

Frančišek je prepričan, da je Božja beseda resnično »veselje in radost« za vsakogar, ki jo prebira, premišljuje, z njo moli in se iz nje hrani. 

Nomofobija je povezana z odvisnostjo od mobilnega telefona, ki je je v sodobnem času vse več. Že pred štirimi leti je britanska raziskava Post Office pokazala, da je polovica Britancev odvisna od mobilne telefonije. Ta odstotek se je do danes še povečal, in sicer za 13 odstotkov. Ženske so nekoliko bolj odvisne od mobitela, razmerje je 70 % in 61 % moških.

Sai Baba meni, da planet zemlja spreminja hitrost svojih vibracij. Od leta 1989 je postala ta sprememba vibracij intenzivnejša, v naslednjih 20 letih so se magnetni poli premaknili več kot v preteklih 2000 letih. Z letom 2012 se prične nova doba – doba vodnarja. Celotni sončni sistem (solarni cikel) poteka skozi različna obdobja, od katerih vsako traja 5125 let. Doba ribe se je pričela leta 3113 pr.n.š. in se zaključuje leta 2012.

Ko pride do spremembe Zemljinega magnetizma, pride do spremembe zavesti in prav tako do prilagajanja tej novi vibraciji na fizični ravni. Te spremembe se ne dogajajo le na našem planetu, pač pa vplivajo na celotno vesolje, kar potrjuje tudi današnja znanost. V zadnjih letih so denimo zaradi premikanja magnetnih polov letališča morala ponovno prilagoditi svoje instrumente.

To spremembo magnetizma lahko razumemo kot povečanje svetlobe ali porast hitrosti Zemljine vibracije. Vemo, da na to vibracijo vpliva zavest vseh ljudi. Vsaka misel, vsaka emocija, vsako novo bujenje bitja k Božji zavesti dvigne vibracijo tega planeta.

Veliko je tistih, čeprav bi radi videli. Vsak sam odloča, kam bo usmeril pogled. Tisti, ki vidijo samo temo, so osredotočeni na dramo, bolečino in nepravičnost. Duhovedni opažajo, da človeštvo dviguje svojo zavest kot nikoli poprej.

Sai Baba vidi temo okrog nas, vendar se ne poistoveti z njo, ne bojim se je… Kako naj se bojim teme, če izberem tako čisto svetlobo? Razumem tiste, ki se bojijo, tudi sam je bil tam, kjer je videl samo zlo. Zato sedaj občutim ljubezen za vse to. Tema je odsotnost svetlobe.  Strah, drama, nepravičnost, sovraštvo in žalost obstajajo samo v stanjih teme, ker ne vidimo širšega konteksta, v katerem se razvija vaše življenje. Ko povečamo svoje vibracije in frekvence (stanje zavesti) lahko razpoznate temo in razumete, kaj doživljamo.

Sai Baba je prepričan, da je v svetu več svetlobe, kar je želel že Goethe. S 100 watno žarnico vidimo podrobnosti, ki jih 40 watna ne pokaže. Opazimo nered in umazanijo, ki ni bila vidna. Opazimo, da laži in prevare danes pridejo hitreje na površino kot nekoč.

Med traktoristi in močvirniki so moralni tisti, ki upoštevajo 'zlato pravilo'. Če hočemo biti dosledni, moramo tudi sami upoštevati in spoštovati mejo, ki smo jo postavili drugemu. Postavljajmo samo takšne meje, ki jih lahko vzdržimo. Le dosledne drugi jemljejo resno. Če smo negotovi in nas prevevajo občutki krivde in nismo prepričani v pravilnost določene meje, izgubljamo zaupanje vase. Lažje vztrajamo pri določeni meji, če smo prepričani, da je njen namen pravičen in za obe strani koristen. Kljub temu je treba včasih vzdržati pritiske, upore in nerganje druge strani.

Zeland (2018) bralcem za vsak dan servira po eno misel, po kateri intuitivno živimo. Dobro je, če je osebnost posameznika vesela že po naravi, prav pa je, da to zasnovo še vadi, da postane njegova navada kot druga narava. Delajmo to, kar nas veseli. Če radi plešemo, plešimo, če radi šahiramo šahirajmo, če radi tekmujemo iz logike, se udeležujmo tekmovanj iz logike.

Musek (2000) je proučeval medgeneracijsko prenašanje vrednot. Generacija veteranov prenaša verske, patriotske in tradicionalne vrednote. Generacija X prenaša čutne vrednote, 
Musek (2000) opazi v samostojni Sloveniji v vzponu čutne, statusne, patriotske vrednote, ne pa verske in politične. Vrednote demokratične družbe so bile v vzponu že po Titovi smrti. Obstaja tudi premik od materialno-kariernih k osebnostnim vrednotam. Maroltova (Marolt, 2008) trdi, da so bili vrednotni premiki iz socializma v kapitalizem večji kot vse povojne do samostojne Slovenije. Pri nas tranzicija ni bila tako huda, ker so jo sile kontinuitete ublažile. 

Kdor ima veselje do reševanja logičnih problemov, naj sodeluje v logičnih krožkih in naj sodeluje na šolskih tekmovanjih. Kdor čuti veselje do debat, naj se vključi v klub Za in proti.  

Zaradi globalizacije narašča tekmovalnost med učenci, šolami in nacionalnimi šolskimi sistemi pomeni pritisk. Decentralzira  se odločanje o kurikulih, standardih znanja. Učenci postajajo vse bolj raznoliki in težje obvladljivi zaradi naraščanja nasilja, zasvojenosti, zniževanje učne motivacije, kar se kaže pri osipu in neopravičenih urah. 

Značaj vzgoje se spreminja glede na generacijske spremembe vrednot in s tem konflikte med njimi. Veterani s prve polovice 20. stoletja zastopajo trdo delo, brezpogojno dolžnost, ubogljivost, avtoritarnost.    

Nekateri raje postavljamo na vrh vrednostne lestvice tiste vrednote, ki so bližje zanosa, drugi pa raje tiste, ki so bližje letargiji – lenobi, ker se jim zdi to bolj  varno. Ne vodi vsaka oblika celovitega učenja h globinski ravni. Nekatere ostajajo na površini. Vendar pa zanos, ki korenini v nezavednem omogoča globinsko učenje nasproti površinskemu (deep learning – superficial learning)

Lahko ugotavljamo, da vse poti – nlp tehnike vodijo k zanosu, če se tako naravnamo in jih sprogramiramo. Seveda ne bomo rabili vse hkrati, kar bi bilo nemogoče. Možno pa je, da v neki situaciji uporabimo eno, v drugi pa drugo glede na to, katero oviro je treba premagati. Morda smo preveč zaskrbljeni in premalo sproščeni. Tedaj poglejmo, kaj nam povzroča distres in se tega izognimo npr. z 'rušenjem negativnega sidra'. Če določene učne vsebine ne maramo, se vprašajmo, kaj bi se zgodilo, če bi jo marali in uporabimo popravek prejšnje odločitve (decision destroying). Pogosto nam manjka samomotivacija in uporabimo strategije za motivacijo za (motivation towards) ali pa je potrebno spremeniti časovno črto, da se naravnamo načrtno (through time). 

Življenje je športna, umetniška ali kakšne druge vrste igra. Zato ni vseeno, kako jo igramo. Resnost pri dogodkih, ceremonijah, dosežkih, se prej ali slej izrodi v neumnost. Sprejmi življe nje kot igro in jo igraj z vsem svojim bitjem, vendar se ves čas zavedaj, da je to igra. Nikoli ne prepričaj sebe, da je neka stvar izjemno pomembna ali izjemno resna. Morda je oboje! Igraj se, pa vendar ne bodi ciničen in se ne norčuj in se ne posmehuj drugim. Naj bo to spoštljiva igra, kjer kot igralec spoštuješ svojega nasprotnika.

Učenje pod prisilo ni učenje z veseljem. Ko se učimo z veseljem, ko se učimo tako da odkriva mo nove povezave, ko smo pri učenju ustvarjalni, ko se učimo transformacijsko, izkustveno refleksivno in osebno pomembno smo v zanosu, ki je izraz naše reke življenja (nem. Lebensfluss).  

Najbolj pravično bi bilo, da bi se vsak veselil svojega dela. Kdor ima veselje do reševanja logičnih problemov, naj sodeluje v logičnih krožkih in naj sodeluje na šolskih tekmovanjih. Kdor čuti veselje do debat, naj se vključi v klub Za in proti.  

Uživam v vsem, kar delam, verjamem, da me vse, kar me doleti, zadeva z dobrim/najboljšim namenom vsaj v (zadnji) posledici. Božja svetloba ustvarja čudeže v meni. Naravnan sem na najvišji smisel. Moje zahvaljevanje se srečuje z blagoslovi, ki prihajajo k meni. Vizualizacije za prihodnost so obenem zahvalne molitve. 

Napoleon Hill (2019) razkriva svoja globoka spoznanja o tem, kako dobiti tisto, kar želite – in to kar najbolje izkoristiti. Razloži tehnike, s pomočjo katerih začutimo moč za služenje denar ja in obenem za uživanje notranjega miru in veselja. Občutek upravičene zaslužnosti je naperjen zoper lažno skromnost. 

Po besedilu Desiderata – Zaželeno iz 1692) je Gržan (2008, str. 203-4) povzel 'bodi to, kar si, bodi svoj. Neguj duhovno moč. Veseli se svojih načrtov. Spokojen hodi skozi trušč in naglico sveta. Spominjaj se miru, ki ga najdeš v tišini. Sledi zgledom junaških dejanj…      

Knjige za osebno rast vključno s predstavljeno nam pripovedujejo, kaj naj bi posameznik sebi povedal, upošteval in uporabil, da bi se motiviral za nove ideje  in izdelke. Upam, da sem ta dolg izpolnil tudi v tem prispevku. V veseli socialni klimi se nikomur ni treba držati kot mila jera.       

Ta povzetek se sliši kot vizualizacija: Odlično se počutimo, karkoli se že dogaja okoli in v nas. Vzt-rajanje v ljubeči prijaznosti (metta) privablja našim izjemnim vibracijam ustrezne odseve v svetu, ki nas obda(r)ja. Bodimo pozorni na to, kar sanjamo in skrbno izbirajmo to, kar snujemo. Svet je že od vsega začetka ves iz svet-lobe, ki se po-raja in oblikuje (in-formira) v naši zavesti. Vesolje je predvsem veselje, ker je veliko bolj pri-Jaz-no in so-delujoče (inter-aktivno), kot se nam v-časih zdi. Živ-imo in u-živ-ajmo v igri, ki nam jo ponuja. Del te igre nam vse-mir-je za-vest-no, pravkar t-raj-no, posreduje tudi skozi naš o-čar-ljivo Bog-at jezik. Prisluhnimo tedaj temu čar-obnemu jeziku vse-mirne za-vesti.  

Literatura 

- Adorno & Horkheimer (2002). Dialektika  razsvetljenstva. Ljubljana, Phainomena.
- Avguštin (2003). Izpovedi. Celje, MD.
- Günther Anders (1985). Zastarelost čovjeka. O duši človeka v času 2. industrijske revolucije. Beograd, Nolit.
- Andreas, S., Faulkner, Ch. (ed., 2003). NLP, The new technology of achievement.   London, Nicholas Brealey. 
- Ahčan Uroš (2015). Supermarket lepote. Ljubljana,  
- Amalietti Peter (2010). Iz srca v srce. Retorika za tretje tisočletje. Ljubljana, Cangram.
-	Amalietti Peter (2011). Negovanje diha. Ljubljana, Amalietti.
-	Andreas Connirae & Andreas Steve (2019). Srce uma.  Ljubljana, Institut NLP.        
-	Angelo Ara, Claudio Magris (2001).  Trst, obmejna identiteta. Ljubljana, Študentska založba, Zbirka Claritas, 
- Arendt    Hannah   (2006). Med preteklostjo in prihodnostjo. Šest vaj v političnem mišljenju. Ljubljana, Krtina. 
- Au source de bien etre (2015). Se ressourcer avec le MANDALA. 50 dessins a colorier. Les cahiers harmonie. Solar.  
- Babič Anastazija (2017). Pomoč ranljivim otrokom pri učenju. Magisterij. Ljubljana, Pedagoški oddelek FF.
- Bergala, Alain (2002). Vzgoja za film: razprava o poučevanju filma v šolah in drugih okoljih. Ljubljana, Društvo za širjenje filmske kulture KINO! 
- Berne, E. (2007). Katero igro igraš. Ljubljana, Sinesis.
- Bernstein, G. (2018). Vesolje vas podpira. Transformirajte strah v zaupanje. Univers has your back. Ljubljana, MK. 
- Besser-Siegmund, Cora (2007). Moč pozitivnih misli. Ljubljana, MK.
-	Bloch, Arthur (1991). Murphyjev zakon ter ostali razlogi, da stvari gredo narobe. Ljubljana: Karantanija.
- Braden, G. (2010). Božanska matrika : most, ki povezuje čas, prostor, čudeže in prepričanja. The divine matrix. Ljubljana, Cangura.com.
- Braden, G. (2011). Globoka resnica. Ljubljana, Cangura.com.
- Brandt Sebastian (1494). Ladja norcev.
- Bratina (2008) Skozi svetlobo dni in temo noči. Župnijski urad Dravlje.  
- Bregant, Tina (2015). Pomen igre za otrokov razvoj. Didakta, Radovljica, št. 185.  
- Brown Michael (2015). Proces prisotnosti. Ljubljana, V.B. 
- Bruckner, Pascal (2004). Nenehna vzhičenost. Esej o prisilni sreči. Ljubljana, Študentska založba. 
- Chapman, Gary D., Campbell, Ross (2013). 5 jezikov ljubezni otrok. Ljubljana,
- Catell (2019). Uravnoteženje možganov.
- Chia, Mantak, (2003). Prebuditev zdravilne energije : priročnik za prebuditev zdravilne izvorne moči Chi. Priročnik. Ljubljana : Gnostica, 2003 
- Csikszentmihalyi, M. (2019). Zanos. Psihologija optimalnega izkustva. Ljubljana, Umco.
- Csikszentmihalyi, M. (1998). Finding Zanos: Psychology of Engagement With Everyday Life. Basic Books.
-	Črepinšek, Sara (2019). Metoda Montessori in pripravljeno okolje za delo s starejšimi in osebami z demenco. Mohorjev koledar. Celje, MD, str. 115-117. 
- Dalajlama, Cutler (2011). Sreča v nemirnem času, Tržič, Učila International.
- Damasio, Antonio (2016). Iskanje Spinoze. Veselje, žalost in čuteči možgani. Ljubljana, Krtina.
- De Botton Alain (2001). Utehe filozofije. Ljubljana, Vale Novak. 
-	Delors Jacque (1996). Učenje: skriti zaklad: poročilo Mednarodne komisije o izobraževanju za enaindvajseto stoletje. Ljubljana, Ministrstvo za šolstvo in šport.	
-	Dyer Wayne W. (2000). Resnično čarodejstvo. Kranj, Ganeš. 
-	Jelenc Zoran (2007). Strategija vseživljenjskega učenja. Ljubljana, ACS.
-	Kelava, Polona (2013). Neformalno izobraževanje, kaj pa to je. Ljubljana, Pedagoški inštitut 
-	Kelava, Polona (2014). From formal to non-formal education. Ljubljana, Pedagoški inštitut.
-	Klenovšek, Tanja, Pavlič Uršula (ured. 2013). Ugotavljanje, vrednotenje in priznavanje neformalno in priložnostno pridobljenega znanja odraslih. Ljubljana : Andragoški center Slovenije.
-	Kolenc Janez (1993). Politična kultura Slovencev. Ljubljana, Karantanija.
- Didion Joan (2018). Leto čudodelnih misli. Ljubljana, Jak.
- Dunne Linnea (2018). Lagom - Švedska umetnost uravnoteženega življenja. Ljubljana, MK.
- Emerson, R. W. (2007). Zaupanje vase in drugi eseji. Ljubljana, Sophia.  
- Fink Eugen (1979). Osnovni fenomeni človekovega obstajanja (Grundphanomene des menschlichen Daseins). 
-	Fink, E. (2000): Igra kao simbol svijeta. Zagreb, Demetra.
- Fone, Helena (2012). Tehnike za doseganje čustvene svobode. Ljubljana, Pasadena. 
- Friebe Margarete (1993): Moja pot do veselja. Ljubljana.  
- Furedi, A. (2016). Izgubljeno v izobraževanju. Ljubljana. 
- Gaber Slavko, Tašner Veronika (2017). Prihodnost šole v družbah dela brez dela. Ljubljana, Pedagoška fakulteta.
- Galimberti Umberto (2015). Nihilizem, kamniti gost. Ljubljana, 
- Galimberti Umberto (2019). Besedo imajo mladi. Ljubljana,
- García Héctor in Miralles Francesc (2018). Ikigay, japonska umetnost življenja. Ljubljana, MK.
- Garnett Steve (2005). Using Brainpower in the classroom. 5 steps to Accelerating Learning.
-	Gawain Shakti (1996). Ustvarjalna vizualizacija. Uporabite moč domišljije za uresničitev svojih želja. Ljubljana, 
- Gerjolj Stanko (ured., 2013). Gestaltpaedagogik Heute und Morgen. Eine Bewegung mit Zukunft. Ljubljana, Salve.  
- Glasser William (2007). Nova psihologija osebne svobode. 
- Gómez de Argüello Francisco José (2013). Kerigma. Ljubljana, Družina. 
- Goreya, R. (2005). Več daš, več imaš. Odkrijte zakone vesolja, ki usmerjajo vaše življenje in prepoznajte izjemno moč dajanja na poti do obilja. Brezje, Osebna rast.   
- Gounelle laurent (2018). Človek, ki je hotel biti srečen. Tržič, Učila Internacional. 
- Graves, C. (1981). “Summary Statement: The Emergent, Cyclical, Double Hellix Model Of The Adult Human Biopsychosocial Systems”. Handout For Presentation To World Future Society, Boston Mass, May 20. 1981 (temporary.pdfversion).    
-	Gregorčič, Marta (2018). Priporočila za večje vključevanje moških 60+. Novičke ACS, 13. 8. 2018.
-	Gostečnik, Christian (2018). Psihoanaliza in sakralno izkustvo. Ljubljana, bf.  
- Griss Susan (2018). Odmaknite stole in vstanite. Delo, Sobotna priloga, str. 21-22.
- Grün Anselm (2012). Izkusimo velikonočno veselje : duhovna vzpodbuda skozi postni in velikonočni čas. Priročnik. Maribor : Slomškova družba, Slomškova založba. 
- Hall (2007). Meditacija za vsakogar. Preproste tehnike, s katerimi se boste zbrali in umirili. Tržič, Učila.  
- Hay Louise & Schulz Lisa (2013). Vse je v redu. Brežice, Primus.  
- Hicks, E. & Hicks, J. (2008). Zakon privlačnosti. Ljubljana, Ara. 
- Hicks, E. & Hicks, J. (2008). Prosite, dano vam je – naučite se uresničevati svoje želje. Ljubljana, Ara. 
- Hill Napoleon (2019). Bogastvo in notranji mir. Congura.com. 
- Holiday Ryan (2018). Ego je naš sovražnik. Ljubljana, UMco. 
- Huizinga, Johan (1992): Homo Ludens. O podrijetlju kulture u igri. Zagreb, Naprijed.
- Jader Tolja, Specialni Francesca (2011). Misliti s telesom. Trst, ZTT.  
-	Jamnik, Anton (2018). Svet osamljenih tujcev. Komunitarna in postmoderna kritika neoliberalizma. Ljubljana, MK.
- Jeršek Marjetka (2012). Energija videnja. Ljubljana, Debora.
- Jessica Joelle Alexander, Iben Dissing Sandahl (2018). Vzgoja po dansko. Ljubljana, MK.
- Jus Ašič Majda (1993). Pospešeno učenje in poučevanje.  Psihološka obzorja, vol. 3-4, str. 101-103.
- Kagge, Erling (2018). Tišina. Kranj, VIDA. 
-Kalan Valentin (2010). Evrotropija: Geneza sodobne filozofije. Od Kierkegaarda do Heideggra. Ljubljana, FF.
- Kobal, Darja, Kolenc, Janez, Lebarič, Nada Žalec Bojan Bojan: (2004): Samopodoba med motivacijo in tekmovalnostjo. Interdisciplinarni pristop. Ljubljana, Študentska založba.
- Krajnc, Ana (2014). Spoznaj sebe in druge. Ljubljana, Društvo  za izobraževanje za tretje življenjsko obdobje.
-	Krohne Nina (2015). Psihološki in nevrobiološki vidiki čuječnosti. Univerza na Primorskem.  
- Kuralt Špela (2019). Vzgoja ni to, kar rečeš, ampak to, kar napraviš. Delo, 30. marca 2019, str. 6.   
- Larsen Christian D. (2018). Vaše moči in kako jih uporabiti. Mengeš, Bird Publisher.
- Lovelock James (2016). Težavna pot v prihodnost. Ljubljana, MK.
- Lorius C. (2008). Mandalas & meditations for everydays life. London, Cico Books. 
- Lütz  Manfred (2009). Veselje do življenja. Maribor, Slomškova založba.
- Lutz, Manfred (2009). Veselje do življenja. Brez  sadističnih diet, obsedenosti z zdravjem in malikovanjem fitnesa. Knjiga o tveganjih in stranskih učinkih pretirane skrbi za zdravje in o tem, kako uživati v življenju. Maribor, Slomškova založba.
- Lütz Manfred (2010). Bog - kratka zgodovina največjega. Maribor, Slomškova založba.
- Luye Tanet Laurence (2014). Se ressourcer avec le Mandala. 50 dessins a colorier. Les cahiers Solar. 
- Machiavelli, Niccolo (2017). Vladar. Ljubljana SM.
- Mahne Marija (ured., 2007). Na valovih ustvarjalnosti. Ljubljana, Zavod SR za šolstvo. 
- Marentič-Požarnik, B. (2000). Psihologija učenja in pouka. Ljubljana, DZS.
- Marjanovič Umek, L. in Zupančič, M. (ur.) (2001). Psihologija otroške igre. Od rojstva do vstopa v šolo. Ljubljana: Znanstveni inštitut Filozofske fakultete.
- Merleau-Ponty, Maurice (2000). Vidno in nevidno. Spremna beseda: Tine Hribar. Ljubljana, 
Nova revija. 
- Metz Markus, Seesslen Georg (2015). Kapitalizem kot spektakel ali Stroji za poneumljanje in econotainment. Ljubljana, Studia humanitatis.
- Milek Vesna (2018). Spolna energija je kot ogenj. Intervjuvanec: Mantak Chia. Delo, SP, str. 26-28.
-	Mladenović, Dragana (2018). Algoritem za uspeh. Nevrolingvistično programiranje. Žalec, Sledi.
- Montessori, Marija (2008). Srkajoči um. The absorbend mind. Ljubljana, Uršulinski zavod za vzgojo. 
- Moore Rolaf. (2017). Opazovanje sebe. I. navodila za duhovno uporabo.
- Murphy Joseph (2009). Bogastvo in uspeh. Ljubljana, ValeNovak.
- Musek, J. (2000). Nova psihološka teorija vrednot. Ljubljana, Institut za psihologijo osebnosti.
- Myss C. (2006). Posvečeni dogovori. Ljubljana, Iskanja. 
- Myss Caroline (2014). Arhetipi – kdo si? Ljubljana, Beletrina.
- Narat Tamara, Urban Boljka, Zoran Kanduč, Alenka Švab, Ana Kralj, Tanja Rener, Tatjana Rakar, Maša Filipovič Hrast, Metka Mencin Čeplak, Katja Jeznik, Robi Kroflič, Petra Štirn Janota, Barbara Turk Niskač, Daša Cvjetičanin, Mateja Sedmak  (2017). Generaciji navidezne svobode. Otroci in starši v sodobni družbi. Ljubljana.
- Neumann Erich (2001). Ustvarjalni človek. Ljubljana, Claritas. 
- Nicholas Nasim (2019). Tvegati lastno kožo. Skrite asimetrije v vsakdanjem življenju.
- Nietzsche Friedrich (1999). Tako je govoril Zaratustra. Knjiga za vse in nikogar. Ljubljana, SM. 
- Nietzsche Friedrich (2005). Vesela znanost. Ljubljana, SM.
- Novak, B. (2005). Odnos med znanjem in učenjem učencev v osnovni šoli glede na nekatere rezultate raziskave TIMSS. Šolsko polje, l. XVI, št. 3-4, str. 157-176.
- O'Connell (2018). Živeti kot stroj. Tržič, Učila. 
- Ogorevc Marjan (2003). Karmična diagnostika. Brežice, Samozaložba.
-	Ogorevc Marjan (2019). Človek, kam greš. Brežice, Primus.
- Osho (2015). Pogum, radost drznega življenja. Vpogledi v nov način življenja. Ljubljana .
- Osho (2017). Radost. Ljubljana, Primus. 
- Palladino Nicola (1999). Šah za začetnike. Ljubljana, Šahovska zveza Slovenije.  
- Papež Frančišek (2014) apostolska spodbuda 140. Veselje evangelija.  Evangelii gaudium. Ljubljana, Družina. 
- Papež Frančišek (2016). Radost ljubezni/Amoris laetitia. Ljubljana, Družina.  
- Papež Frančišek (2018). Moč poklicanosti. Ljubljana, Družina.
- Peale  Norman (2019). Moč pozitivnega mišljenja. Ponatis. Celje, MD. 
- Pečenko Primož (2014). Pot pozornosti. Osnove holistične meditacije. Nova Gorica, Eno. 
- Pečjak (2015). Kognitivni in metakognitivni procesi avtoregulacijskega učenja. 
-	Penney Peirce (2019). Frekvenca. Moč osebne vibracije. Primus.
- Pink, Daniel (2019). Kdaj. Znanstvena skrivnost natančne izbire pravega trenutka. Ljubljana, Umco.
- Platovnjak Ivan, Roblek Jože (2011). Moliti s telesom, dušo in duhom: molitveni priročnik. Ljubljana, Župnijski urad Dravlje. 
- Rachel Naomi Remen (2004). Zgodbe ob kuhinjski mizi : zdravilne zgodbe. Nova Gorica, Eno.
- Rachel Naomi Remen (2005). Blagoslovi starega očeta: zgodbe o moči, zavetju in pripadanju. Nova Gorica, Eno. 
- Rambert Catherine (1999). Le livre de la serenite. 
- Rebula-Tuta, Alenka, Prebeg, Josipa (2015). Vera vase : potovanje v nove svetove, ki jih še niste odkrili in ki prebujajo najlepše v življenju. 2. dopolnjena izd. Komen : ART, izobraževal ne in založniške storitve.  
- Ropotar Jagodic (2009). Čarobne karte. Diplomska naloga. Ljubljana, Pedagoška fakulteta. 
-	Rutar Dušan (2016). Možgani in veselje do učenja. Šolski razgledi, št. 13. 
- Rutar, Dušan, et al. (2017). Kognitivna znanost v šoli za 21. stoletje. Kamnik, Cirius.
- Senge, P.  (et al.).  (2000). Schools That Learn. A Fifth Discipline Fieldbook for Educators, Parents, and Everyone Who Cares About Education. London, Nikolas Brealey Publishing. 
-	Sloterdijk, Peter (2009). Srd in čas. Politično-psihološki poskus. Ljubljana, Študentska založba.  
- Sovre (1946, 2002). Predsokratiki. Ljubljana, SM.
- Stojkovič, Mojca (2018): Povrnimo učencem veselje do učenja in življenja. Delo, 3. 3. 2018.
- Strategija razvoja Slovenije 2030. Gradivo za javno posvetovanje, 7. 10. 2017. Ljubljana, Vlada SRS.
- Strehovec Janez (ur., 2003): Teorije igre pri Johanu Huizingi, Rogerju Cailloisu in Eugenu Finku. Ljubljana: Študentska založba.
- Strehovec Janez (2003a). Umetnost interneta : umetniško delo in besedilo v času medmrežja.
- Škalič Marjana (2018). Šola, kam greš? Kritika šolskega sistema in predstavitev alternativ. Moravske toplice, Prezanos.
- Šmidhofer Ana (2018). Pojmovanje vzgoje v slovenski duhoslovni pedagogiki po prvi svetovni vojni. V: Revija za elementarno izobraževanje. Journal of elementary education.  Vol. 11, No. 1, pp. 91-108, marec 2018.
- Špidlik (2009). Osnove krščanske duhovnosti. Maribor, Obzorja. 
-	Šri Činmoj (2018). Modrost. Društvo za razvoj duhovne kulture Šri Činmoj. 
- Štaudohar Irena (2018):  Stroj za resnico, Kako je možno, da v dobri deželi zavlada krut tiran? Zakaj ljudje privolijo v to, da jim vladar laže? Delo 6. 10. 2018
- Tolle, Eckhart (2007). Nova zemlja. Ljubljana, 
- Tomec, T., Brejc M, Koren, A. (2014). Učenje učenja. Primeri metod za učitelje in šole. FF v Mariboru. 
- Tomec. E., Pečjak S, Peklaj, C. (2006). Kognitivni in metakognitivni procesi pri samousmer janju učenja. Psihološka obzorja.
- Truhlar Vladimir (1977). Doživljanje absoluta v slovenskem leposlovju. Dravlje. 
- Urad za makroekonomske analize in razvoj (Junij, 2005). 
- Urbanija, Jože (2010). Ljubiti in živeti. Doria  
- Wheen Francis (2007). Kako so prodajalci megle zavladali svetu.  Ljubljana, MK.    
- Volk, I. (2005). Bolečinsko telo: odpravljanje temnih in oblikovanje svetlih čustev. Nova Gorica, Educa.
- Vranich Belisa (2018). Dihanje. Ljubljana, BP.   
- Walton, Chris (2012). Gama zdravljenje. Kranj, V.I.D.
- Watts, Alan (1994). Modrost negotovosti: sporočilo za dobo tesnobnosti. Ljubljana. J.P.
- Wells., H. (2016). Časovni stroj. Ljubljana, Genija. 
- Wiking Meik (2018). Hygge. Umetnost dobrega življenja. Ljubljana, MK.
- Zeland, Vadim (2018). Transurfing v 78 dneh. Brežice, Primus.
- Zeland Vadim (2019). Projektor posebne realnosti. Delovni zvezek transurfinga. Ljubljana.
- Zupančič Alenka (2019). Konec. Ljubljana, Analecta.

Viri

- Cornell, J. Nature, Intuition and oneness of life. On: http://www.sharingnature.com/ ZanosLearning.html# read.
- Galan, M. & Marguire, T. (2000). Getting into Zanos. Glej splet: http:/www. eltnewsletter. com.book/october2000/art.342000.htm.
- Juhant Marko: Notranja motivacija in veselje do življenja.  https://www.regionalobala.si/.../marko-juhant-notranja-motivacija-in-veselje-do-zivlje...
- Medved-Udovič, Vida: Model igre – oblikovalni princip v mladinski književnosti. https://www.dlib.si/stream/URN:NBN:SI:DOC-F5TWWZW4/57c78316-1785-4e7f-b3e9-a14ccb426dbe/PDF. 11strani.
- Odnosi: Kako naj odkrijem veselje do življenja? – Delo. https://www.delo. si/nedelo/odnosi-kako-naj-odkrijem-veselje-do-zivljenja.html. Objavljeno pismo bralca, ki je zaradi dolgčasa izgubil voljo do življenja. Objavljeno: 29. avgust 2016 pod rubriko Milena svetuje.
- Pritekelj, Miran: Pomembnost plesa za starejše in metodologija učenja plesa starejših
http://www.penzionist.info/index.php/nasveti-slo/item/914-pomenbnost-plesa-za-starej %C 5%A1e-in-metodologija-u%C4%8Denja-plesa-starej%C5%A1ih
- Steinberg Guzman, Delia: Usoda – igra Maje. http://akropola.org/clanki/usoda-igra-maje/ 
- Uzelac Milan Igra kao filozofski problem. Glej splet: http://www.uzelac.eu/Predavanja/02_ UzelacMIgraKaoFilozofski%20problem.pdf. Str. 1-22.
-	Zorič Branko Zen, umetnost življenja. glej spletne strani: https://akropola.org/zen-umetnost-zivljenja/.
-	Žigon Neda (2010). Moč pozitivnih misli. Glej splet: https://www.viva.si/Psihologija-in-odnosi/1940/Mo%C4%8D-pozitivnih-misli.