Dr. Bogomir Novak

Pedagogika kapitala in andragogika človeka 

Povzetek

Vemo, da so človeški viri osnova vseh vrst kapitala, vemo pa tudi, da je kapital lahko spodbuda za razvoj človeških virov. Bourdieujeva teorija kapitalov kaže na prepletanje obojega. V članku smo skušali pokazati, da je to izziv vseživljenjskega učenja, ker ni vnaprejšnjega odgovora, v čem je ta interakcija produktivna in kje je že kontraproduktivna. Enostranska dilema delovne sile ali interesov kapitala, kompleksni problem poenostavlja Dolgo časa smo zoperstavljali holistično paradigmo mehanicistični. Bergson je eden izmed prvih filozofov, ki je skušal preseči kartezijanski dualizem. Capra je opisal njene nove značilnosti. Prihodnost ni le v doživljajski, ampak v celostni pedagogiki. Borges piše o bistvenem pomenu literature za našo človečnost. Danes pa je videti da se obe ambivalentno prepletata kot razum in intuicija oz. različne vrste inteligenc. 

Mladina se je v spoprijemu s politiko prebudila iz privatnega dremeža. Je na križišču med stihijsko in bolj humano globalizacijo. Fromm je še vedno aktualni povezovalec aktivnega in kontemplativnega načina življenja. Odrasli za vzdrževanje kondicije in osebno rast izvajamo nekatere prakse (ples, meditacija, pilates, body balance) celostnih pristopov. Razvili smo razumevanje skupinske sinhronosti skozi intuicijo, trans in meditacije. To so kompenzacijske korekcije enostranskih učinkov raznih (sedečih) poklicev. Pri tem je treba razlikovati med potrebami zdravja in zahtevnostjo poklicnega dela.  

Ključne besede: kontemplacija, kapitali, vadbe, evritmija, socialna pedagogika, kvantna psihologija. 

1. Transformacija kapitalizma 
      
Postfordistična delitev dela sodi v globalizirano družbo . Mnogi raziskovalci, kot npr. Appadurai (1990), Baudrillard (1986), Derrida (1967), Harvey (1989), Jameson (1991), Lyotard (1979), Tomlinson (1999), Said (1983) ter Spivak (1999) so ugotovili, da je konec velikih zgodb in kolektivnih ideologij, fragmentacija žanrov in okusov, naraščajoča razno likost ponudbe in povpraševanja po blagu in storitvah, zaton industrijske družbe kot prevla dujočega modela družbenih odnosov, naraščanje raznovrstnosti tipologij dela in družinskih modelov, premik razmerij med materialnim in nematerialnim delom v korist. Družbe na in delovna organiziranost je danes postala tako kompleksna, da ne moremo v celoti odgovoriti na preprosto, vendar temeljno vprašanje: ali je uporaba mobilnega telefona pomagala ljudem prihraniti delo, čas in denar? Odsotnost jasnega odgovora na to vprašanje daje občutek, da družbena kompleksnost onemogoča celovito oceno vloge novih tehnologij, vključno z mobilnim tele fonom. 

Drugo takšno vprašanje je: ali zaradi mobilnega telefona, gledano v celoti, več komuniciramo ali pa, nasprotno, mobilni telefon povzroča več dekomunikacije? Mobilniki predstavljajo četrto komunikacijsko revolucijo, ukinitev zasebnosti med moškim in žensko, simbioza telesa in tehnologije. Malo  vemo o tem, kako je odnos postmodernega posameznika do mobilnega telefona povezan z odnosom do množice podobnih potrošniških dobrin (Douglas in Isher wood 1984; Miller 1998), še posebej do podmnožice potrošniških tehnologij. Podobno kot vemo malo o emocionalni in simbolni investiciji v tehnologije in njihove vsebine razvredno tenja doživljanja realnosti, vemo malo tudi o izvoru in pomenu tovrstne investicije. Ker le delno razumemo spremembe in prilagoditve, ki so se v družbenem življenju pojavile prav zaradi uporabe mobilnega telefona (Glotz et al. 2005; de Gournay 1997), ne moremo ponuditi niti celovitih, teoretsko izdelanih in oprijemljivih zaključkov.

Omenjeni avtorji načenjajo problem, ki ga razčlenjuje tudi Makarovič (2009) v Antroplogiji človekove ljubezni. Informacija je lahko splošna dobrina, ker ni nujno vezana na finančni kapital. Zaradi partikularističnih političnih in gospodarskih interesov in nesvobode medijev je informacija tudi dezinformacija. Težko je razlikovati med njima. 

V družbenoekonomski realnosti namreč že dolgo ne velja več, da delavci podjetju zgolj – za plačo – prodajajo svojo »delovno silo« (in zato pravno v njem niso in ne morejo biti udele ženi), ampak je bolj ali manj nesporno, da – vsaj t. i. delavci z znanjem – v resnici  vanj vlaga jo svoje znanje, sposobnosti, motivacijo, pripadnost itd., skratka svoj »človeški kapital«, ki je ena ključnih podlag ustvarjanja nove vrednosti, in hkrati v njem prevzemajo tudi poslovno tveganje, ki je, čeprav drugačne vrste, najmanj enako, če ne v bistvu celo večje od tveganja lastnikov finančnega kapitala. To pa po temeljni logiki kapitalizma seveda pomeni, da bi jim lastništvo nad tem pomembnim delom v podjetje vloženega kapitala in prevzeto poslovno tveganje moralo zagotavljati tudi sorazmeren del lastništva nad podjetjem in iz tega izhajajočih pravic pri korporacijskem upravljanju ter delitvi poslovnega rezultata (skupaj z lastniki v podjetju udeleženega finančnega kapitala). Kapital je vsaka vrednost, ki prinaša novo oziroma presežno vrednost – ne  glede na njegovo (finančno ali nefinančno) obliko, z njim in njegovimi poslovnimi rezultati pa imajo v kapitalizmu pravico razpolagati le njegovi lastniki. Navezanost večine na kapitalizem je posledica ideje bogastva. Vsak bi si rad prislužil dodano vrednost. Toda kapitalizem je ambivalentna (a)socialna igra.  

Človeški kapital, ki je uveljavljen pojem, se nanaša na izobrazbo, znanje in kompetence posameznika ali kolektivitete (nekateri v tem primeru govorijo o intelektualnem kapitalu). Socialni kapital je relativno nov sociološki pluralen pojem, ki je povezan s človeškim kapitalom.  Označuje  pa vključenost posameznika ali kolektivnih akterjev v družbene vezi in omrežja. Določeni cilji in projekti zahtevajo sodelovanje in podporo okolja in če je posamez nik ali skupina sposobna pridobiti si sodelovanje in podporo, govorimo o visoki stopnji social nega kapitala. Tako kot v človeški, moramo vlagati tudi v socialni kapital in oba sta - tako kot »pravi«, ekonomski kapital v družbi cenjena - saj je mogoče z njima priti do denarja in moči. Socialni kapital zlasti omogoča dostop do informacij, ki so včasih ključnega pomena za dosego ciljev. Ideja je v tem, da ni človeški kapital v vlogi intelektualcev le služabnik finančnemu kapitalu, ampak je njegov vodič.   

Vse vrste kapitalov se lahko uporabi in zlorabi za različne namene, zato nekateri govorijo tudi o negativnem socialnem kapitalu ali nesocialnemu kapitalu, saj je možno stike in zveze uporabiti za egocentrične in škodljive namene. Vendar podobno velja tudi za znanje in ekonomski kapital. Po drugi strani pa se je treba zavedati, da je kooperativno obnašanje ključnega značaja za kroženje in prenos znanja ter za oblikovanje prožnih organizacijskih oblik. Posebno velja to za t.i. družbo znanja. Teza je, da se takšna družba brez (premos- titvenega, »bridging«) socialnega kapitala sploh ne more vzpostaviti oz. zaživeti. 

Številni avtorji so pokazali na pomembno vlogo tega dejavnika razvojne uspešnosti. Med njegovimi številnimi dimenzijami je v kontekstu družbenega razvoja je najpomembnejši organizacijsko-sinergetični vidik. Drugače povedano: zaupanje in kooperativnost kot sestavini socialnega kapitala sta temelj za vzpostavljanje prožnih organizacijskih oblik koordinacije (projektna organizacija) in intermediarnih struktur. Pri tem gre tako za njegov vpliv na dinamiko ekonomske rasti, kot tudi za vpliv na bolj kompleksno pojmovano razvojno učinko vitost v primerjalni perspektivi. 
Vsak dan, ko ne razmišljamo bolj »razsvetljeno« in bolj »prijazno« do našega okolja in do nas samih, smo bližje razmišljanju o nemoči spremeniti utečen sistem kapitalizma. Videti je, da se moč nemočnih izkazuje v optimalni organizaciji, zaradi katere lahko tedaj, ko se nam ena vrata zapro vstopimo skozi druga.    
Zohar in Marshall (2001) sta vpeljala koncept duhovne inteligence (SQ) in jo postavila ob bok racionalni in čustveni inteligenci. Kot pomemben prispevek sodobnemu vodenju in poslovanju sta ta koncept nadgradila s paradigmo o duhovnem kapitalu, ki ga opisujeta kot filozofijo korporativnega vodenja, ki spreminja pomen in smisel poslovanja s ciljem ustvar janja blago stanja za vse deležnike - vključujoč celotno človeško vrsto, sedanje in nove gene racije ter planet sam po sebi. Izpostavila sta pomen in moč voditeljev, ki lahko  spodbudijo obuditev najglobljih pomenov, vrednot in smisla. Zato želita v vodenje vključiti inteligenco uma, srca in duha.
Biti duhovno inteligenten pomeni biti kreativen, strpen, sposoben spreminjati pravila in situacije, spraševati se, kdo smo in odkod – je specifična samo za človeka. Povezuje prvi dve kot najpomembnejša od vseh treh. Z duhovno inteligenco razvijamo zmožnost za ustvarjanje smisla, vizij in vrednot ter sposobnost njihovega doživljanja. Omogoča nam, da lahko sanja mo in k nečemu težimo. Prav na duhovni inteligenci temeljijo naša prepričanja, vloga prepri čanj in vrednot pri naših dejanjih ter pri oblikovanju našega življenja.
Duhovni kapital ni povezan z religijo, ampak prej s področjem fizike, teorije kaosa, psiholo gije, psihijatrije, holizma in sociologije. Je zavedanje o višjem poslanstvu, kot zgolj opravljati svoje delo in služiti denar. Poleg intelektualnega in emocionalnega kapitala predstavlja duhov ni kapital vrednost osebnosti posameznika, ki ceni pozitivno nastrojenost do sebe in do dela, ki ga opravlja.  Materialni kapital se gradi z racionalno inteligenco, socialni kapital se gradi z emocionalno inteligenco in duhovni kapital se gradi z duhovno inteligenco, ki predstavlja temelj za prva dva kapitala.
Zoharjeva in Marshall (2006) postavlja duhovni kapital kot korektiv in spodbudo finančnemu kapitalu. Podobne implikacije ima koncept duhovnega uspeha (Taylor & Klinger 2009). Sistemsko vprašanje je, koliko nove paradigme kapitalizem lahko prenese, ne da bi sam razpadel ali pa jo bo zavrnil. Poznamo podsisteme integrativne in inkluzivne pedagogike, ni pa jasno kako lahko to funkcionira v celoti.  Tudi Venus je manjši podsistem, ki bi želel postati univerzalen. 
Kapitalizem, kakršen prevladuje danes, škoduje našemu okolju, odtujuje ljudi drug od druge ga in jih utaplja v sebični tekmi pehanja za čim večjim zaslužkom. Duhovna inteligenca in pozitiven odnos do nas ustvarja duhovni kapital. Predstavlja trden temelj za gradnjo socialne ga kapitala, ki se ustvarja s pozitivnim odnosom do drugih.  Danah ugotavlja, da se predvsem mladi danes zavedajo, da lahko od življenja pričakujejo več kot samo delati v podjetjih, proda jati izdelke ter potem izmučen in prazen zamujati življenje.  Duhovni kapital je vrednost, ki si ga ustvarjamo sami z reševanjem trenutnega kapitalističnega načina življenja. Duhovno zavedanje in način življenja postaja vse bolj nepogrešljiva vrednota tudi za menedžerje, ki morajo skrbeti ne samo za pravno in finančno  varnost njihovih podrejenih, ampak tudi  za vrednote in osebno rast zaposlenih. Podjetja v svoji komunikaciji in delovanju posegajo v sfero racionalnega in emocionalnega, vse bolj pa se tudi uveljavlja trend  poseganja v sfero duhovnega. Podjetja, ki želijo danes preživeti, rasti in biti deležna legitimnosti njihovih delež nikov, morajo postati dober član družbe in skrbeti ne samo za materialne dobrine, ampak tudi za odnose in zadovoljstvo zaposlenih in vseh ostalih deležnikov. Duhovna inteligenca in kapital omogočata progresivno razvojno spiralo.
Otto Scharmer raziskuje na Presencing inštitutu (PI) v Massachussettsu. PI je globalno delova nje raziskovalne skupnosti za globoko družbene inovacije in spremembe. Zbira, interpretira in distribuira jih po svetu PI.  Scharmer (2007) je avtor U teorije, ki zagovarja odprt duh, srce in voljo v strukturi izkustva z namenom so-čutenja, so-prisotnosti in so-ustvarjanja. Scharmer sodeluje s podjetji in instituti v ZDA, EU, Aziji in v Afriki. Na Presencing Institutu raziskuje globalno akcijo, da bi promoviral socialne inovacije in spremembe. S socialnimi tehnologijami nas globlje povezuje s tem, kar hočemo za svet in za izvirni self. Tako naj bi preprečevali ekonomsko, ekološko socialno in duhovno krizo.  

Jasno je, da bo pravno definicijo podjetja in njegovega kapitala ter sedanji, strogo »finančni« kapitalizem nasploh treba postaviti na povsem nove temelje – takšne, ki bodo človeškemu kapitalu in njegovim dejanskim lastnikom tudi sistemsko priznavale enakopravno vlogo. Ne poznamo ustrezne formule novega kapitalizma. Ekonomska demokracija rabi tudi inovativni management. Zaradi pravične delitve dobičkov kapitalizem omogoča sodelovanje delavcev pri upravljanju, udeležba pri dobičku in notranje lastništvo. Yunus (2009 zagovarja socialno podjetje, ki vključuje revne. To je pomembnejše od konkurenčne prednosti podjetij in težnje po profitu. Tudi Florida zastopa vključevanje raznolikih profilov. Do sistemske preobrazbe družbenoekonomskih odnosov pa bo slej ko prej privedel razvoj sam, ker obstoječi kapitalizem ne pomeni »konca zgodovine« družbeno ekonomskega razvoja. 

Ko Boltanski in Chiapellova razvijata idejo nove, t.i. projektne logike u/opravičenj, ki bi lahko ustrezala sodobnemu network svetu, izpostavita prav to lastnost sodobnih oblik dela: v projektnem svetu se kvalitete zaposlenega in kvalitete delovnega mesta vzajemno vzpos tavljajo, niso vnaprej določene. Izpostaviti je treba predvsem dejstvo, da gredo trendi sodobnega dela v smer, kjer delovne naloge niso več jasno določene s strani lastnikov kapitala oziroma logike akumulacije kapitala samega, temveč se tako projekti v celoti kot tudi posamezne delovne naloge vse bolj izgrajujejo na podlagi izrazite participacije tistega, ki dela. To je nadaljevanje industrijske demokracije v informacijski. Seveda na podlagi tega še ne pričakuje mo zmage nad logiko kapitala, saj so določene vsebine projektov ter načini uresničevanja in izpeljave projektov danes v veliki meri odvisne od posameznih delavcev in delovnih skupin. To pomeni, da je vsaj možno izbirati takšne projekte in načine izvedbe, ki so bližji našim pred stavam o človeškosti in družbeni pravičnosti. Tukaj se odprejo nadaljnja vprašanja o tem, kakšne so te predstave oz. ali so le-te »ta prave«. Upamo, da kritik sodobnega kapitalizma le ni le Don Kihot v boju za staro pravdo z mlini na (v)eter.

K človeškemu kapitalu spadajo znanje, veščine in kompetence, k socialnemu kapitalu pa kakovost medsebojnih odnosov. Za Marxa je bil pojem kapitala še homogen, Bourdieujev pa je heterogen. Enostranska dilema dela(vca) ali kapitala, ki je pogojevala propadlo socialistično revolucijo, je izhajala iz napačne enostavne opozicije. Feurbachovi ugotovitvi, da je bog človek se je pridružila tudi Bourdieujeva ugotovitev, da je kapital človek, ker ni več zgolj politično-ekonomska kategorija. Kar je bilo za Marxa vnanje, je postalo imanentno. Kapital je sama (intelektualna, emocionalna in socialna) delovna sila kot zmožnost. Zato ni več le problem delitve blaga oz. presežkov, ampak ekspresija rezultatov. Globalizacijska kriza, ki je nastala zaradi monetarnega sistema profita, je tudi antropološki problem. Širjenje neenakosti pomeni povečevanje števila revnih oz. socialno izključenih. To ne pomeni, da so vse vrste kapitala negativne.       
Socialna pedagogika je pri nas oddelek na fakulteti, četrtletna revija in mednarodni kongres »Na licu mesta«. Ima svoj etični kodeks. Ukvarja se z vključevanjem učencev s posebnimi potrebami v družbeno življenje in posredno z delovanjem socialnega in človeškega kapitala. Videti je, da ga ni nikoli preveč. Če ga je premalo, vodi to do socialne izključenosti. Čim več je socialno vključenih (deviantov, prizadetih, invalidov), tem več je socialnega kapitala.     
Je možna pot k humani globalizaciji. V mestu Venus na Floridi, Jacques Fresco in Roxanne Meadows v svojem raziskovalnem centru na površini 9 hektarjev, ustvarjata mesto oz.  biva lišča prihodnosti. Projekt Venus temelji na obstoječem znanju in tehnologiji. Vizija projekta Venus pa obsega veliko več kot le arhitekturne in tehnološke elemente. Fresco vidi svoja mes ta kot orodje za širjenje humanističnih vrednot. Po njegovem mnenju okolje oblikuje naše vrednote. V  prihodnosti bi si želeli svet brez vojn, brez sovraštva, brez predsodkov in brez pomanjkanja. To je tudi glavno vodilo projekta Venus, ki je globalna vizija prihodnosti. Vklju čuje celovito preoblikovanje družbe in kulture v sistem, v katerem bodo ljudje, tehnologija in narava sposobni sobivati v trajnostnem dinamičnem ravnovesju. Osnovna predpostavka projekta je ekonomija osnovana na virih. V Frescovi viziji so svetovni viri skupna lastnina, kar pomeni, da so vse dobrine in storitve na voljo vsem prebivalcem.  
Po mnenju Jacquesa Fresca, današnje težave povzroča t.i. »slaba znanost«. Namesto za oseb ne koristi in bogatenje posameznikov, bi se morali znanost in tehnologija uporabljati za izbolj šanje človeštva. Z inteligentno in humano uporabo znanosti in tehnologije bi lahko vsak posameznik užival visok standard bivanja z vsemi dobrinami, ki jih lahko uspešna civilizacija pridobi.
2. O identiteti EU z vidika pedagoškega projekta

Kapitalizem je tekmovanje drug z drugim, je planetarni izziv in človekov lastni, nedokončan projekt. Z njim je povezana vzgoja samega sebe. Kritični pedagogi se zoperstavljajo kapitalizmu s kritično teorijo družbe, transformacijskim učenjem, podpornimi dejavniki izboljševanja kakovosti, učečo se organizacijo, sodelovalnim podjetjem po duhovnih zakonih. 

Z RP »Identiteta mnogoterih izbir« (glej tudi www.europemci.com) poskušajo pedagogi oblikovati pogoje za čim zgodnejši varen vstop v procese oblikovanja identitete s tem, da otrokom že v prvih starostnih obdobjih ponudimo dejavnosti, preko katerih bodo lažje prepoznavali samega sebe, drugega kot drugačnega in vstopali v odnose v skupnosti. Ti dajejo potreben občutek varnosti, hkrati pa spodbujajo razvoj lastne individualnosti. Izhajamo iz spoznanja, da je eden najpomembnejših snovalcev identitete posameznika skupnost in da biti del skupnosti hkrati z iskanjem skupnih značilnosti, pomeni tudi iskanje tistega, kar nas od drugih članov ločuje, a ne na način, da bi drugačnost doživljali kot ogrožajočo realnost, ki nas sili v socialno osamo (glej Kroflič, Kratsborn 2006). Formalne  evropske povezave zares zaživijo šele tedaj, ko presežejo zgolj ekonomske interese s kulturnimi okvirji.  
Zato je umetnost, zlasti glasba, pomembno didaktično sredstvo projekta, ki odpira naše čute in omogoči posamezniku izražanje njegovih čustev ter prepoznavanje odzivov vrstnikov. »Verja memo v moč in duh vsakega posameznika, da najde svoj proces učenja in izbere svojo učno strategijo. Potrebuje strukturo (pot), sistem, v katerem je njegova energija usmerjena, osredo točena in deljena. Potrebuje tudi svoboden prostor, da je kot 'identiteta mnogoterih izbir' 'v toku'.« (Kroflič & Kratsborn 2006, 2.) Mnogoterost izbir ne pomeni, da projekt omogoča posameznikom prosto izbiro med različni mi družbenimi vlogami, temveč pomeni mnogote rost v izbiri (ne)vstopov v odnose. To pomeni, da posameznikom na podlagi Gardnerjeve teorije mnogoterih inteligenc omogočimo, da v odnose vstopijo na sebi lasten način. Posamez niki imajo možnost izbire načina vstopa v odnose, s čemer lahko uresničijo svojo potrebo po varnosti, ali pa izrazijo potrebo po izpostavljanju svoje drugačnosti. Preden začnemo s pod robnejšim opisom didaktičnih poti in metodološke strukture projekta, pa še izjave dijakov na vprašanje, kaj si predstavljajo pod pojmom identiteta mnogoterih izbir in otrok, kaj za njih pomeni Evropa.
Vprašanje je, kako pomagati starejšim, mladim in najmlajšim k čim bolj varnim vstopom v procese oblikovanja identitete, k prepoznavanju sebe kot del skupnosti in hkrati kot svobod nega in avtonomnega subjekta ter k sprejetju drugega kot drugačnega in s tem vrednega enakih pravic kot jih imam jaz. Odgovor je v mednarodnih mrežnih povezavah  in sodelovanju med udeleženci, ki pomenijo hkrati priložnost, da vključeni med seboj komunicirajo, spoznajo raznolikost okolij in jih povežejo s svojimi vsakodnevnimi izkušnjami. 

Cilj projekta ni razviti univerzalno evropsko identiteto, ki bi bila skupna vsem prebivalcem Evrope, temveč »/…/ sprejeti obstoj dinamične strukture človeške identitete in spoznanje o oblikovanju naše identitete kot vseživljenjskem procesu« (Kroflič, Kratsborn 2007, 151).  EU še ne ve, koliko imajo mladi občutek zanjo in drug za drugega.  

»Ko govorimo o promociji gradnje identitete in še posebej moralnega razvoja, ki je vgrajen v ta proces, sploh ni možno, ne da bi vstopili v območje indoktrinacije« (Kroflič in Kratsborn, 2006). Celo teoretiki liberalne vzgoje (npr. Ammy Guttman) priznavajo, da je izobraževanje na področju moralnega razvoja brez minimalne prisile skupnih ciljev in moralnih standardov nemogoče. Za razliko od drugih RP začenja ta z občutkom, ki je odprt do vsakega individualnega položaja posameznika v medsebojno povezanem svetu razlik. Poskuša zagotav ljati priložnosti za pro-socialno vedenje in naraščajočo refleksijo konfliktov, ter možnost za skupno življenje na osnovi aktivne strpnosti. Prizadeva si za opolnomočenje (emprowerment) vsakega individua in njegovo osebno zavezanost (commitment) prosocial- nemu obnašanju, ki naj postane temelj identitete.« (Kroflič in Kratsborn 2006, 156.) 
Zato je umetnost, zlasti glasba, pomembno didaktično sredstvo projekta, ki odpira posamezni- kove čute in omogoči posamezniku izražanje njegovih čustev ter prepoznavanje odzivov vrstnikov. »Verjamemo v moč in duh vsakega posameznika, da najde svoj proces učenja in izbere svojo učno strategijo. Potrebuje strukturo (pot), sistem, v katerem je njegova energija usmerjena, osredotočena in deljena. Potrebuje tudi svoboden prostor, da je kot 'identiteta mnogoterih izbir' 'v toku'.« (Kroflič & Kratsborn 2006, 2.) Mnogoterost izbir ne pomeni, da omenjeni RP omogoča posameznikom prosto izbiro med različni mi družbenimi vlogami, temveč pomeni mnogoterost v izbiri (ne)vstopov v odnose. To pomeni, da posameznikom na podlagi Gardnerjeve teorije mnogoterih inteligenc omogočimo, da v odnose vstopijo na sebi lasten način. Posamezniki imajo možnost izbire načina vstopa v odnose, s čemer lahko uresničijo svojo potrebo po varnosti, ali pa izrazijo potrebo po izpostavljanju svoje drugačnosti. Preden začnemo s podrobnejšim opisom didaktičnih poti in metodološke strukture RP, pa še izjave dijakov na vprašanje, kaj si predstavljajo pod pojmom identiteta mnogoterih izbir in otrok, kaj za njih pomeni Evropa.
Ker je raznolikost, spoštovanje in sprejemanje drugačnosti osnovno vodilo projekta, ima posa meznik po načelu Gardnerjeve teorije mnogoterih inteligenc (Gardner 1995) možnost izraziti sebe in vzpostavljati odnose z drugimi na njemu bližnji način. Zato je umetnost, še posebej glasba, pomembno didaktično sredstvo RP. Kratsborn pravi: »Verjamemo v moč in duh vsakega posameznika, da najde svoj proces učenja in izbere svojo učno strategijo (Nakamura, Csikszentmihalyi 2005, 62). Vsak rabi določeno strukturo (pot), sistem, v katerem je njegova energija usmerjena, osredotočena in razdeljena, prav tako pa tudi svoboden prostor, da je kot 'identiteta mnogoterih izbir' 'v toku'.« (Kratsborn 2006, 2) Mnogoterost izbir ne pomeni, da RP omogoča posameznikom prosto izbiro med različnimi družbenimi vlogami, temveč pomeni mnogoterost v izbiri (ne)vstopov v odnose. s tem lahko uresničijo svojo potrebo po varnosti, ali pa izrazijo potrebo po izpostavljanju svoje drugačnosti. 

Eden izmed osnovnih načinov je izboljševanje bralne pismenosti z dejavnostmi kot so branje, pisanje, poslušanje, govorjenje. Učni načrti predpostavljajo skupni konsenz o tem, katera literatura je za določeno starost učencev najprimernejša. Vzemimo le eno izmed interpretacij smisla literature. Borges (2000) meni, da je literatura le sen, kontrolirane sanje. Verjamem, da literaturi dolgu jemo skoraj vse, kar smo, smo bili in kar bomo. Prek Calderona dela Barce in Bergsona bi lahko sklepali, da je naš spomin (na sanje) že vključen v spomine drugih in obrat no. V sanjskih spominih in njihovih variacij ponavljajočih podob in zgodb je naša preteklost in anticipacija prihodnost. Literatura omogoča komunikacijo s samim seboj in z drugimi. Gre za pretok človeškega in socialnega kapitala. To je razlog, da radi beremo. Za Borgesa so knji ge  veliki spomin stoletij. Njihova funkcija je nenadomestljiva. Če izginejo knjige, zagotovo izgine tudi zgodo vina, enako pa izgine tudi človek.«' In če je svet predstava, je enako vredno nadomestljiv z ekvivalentno predstavo, ki jo je mogoče podati z besedami ali pa celo z eno samo besedo. In zato je Borgesovo pisanje iskanje te ene same magične Besede. Knjižnice niso le zakladnice oz. kapital znanja, ampak tudi vizij. 

Borges (2000) meni, da je ''literatura le sen, kontrolirane sanje. Verjamem, da literaturi dolgu jemo skoraj vse, kar smo, smo bili in kar bomo. Naša preteklost ni nič drugega kot košček sanj. Kakšna je razlika med sanjami in spominjanjem na preteklost? Knjige so veliki spomin stoletij. Njihova funkcija je nenadomestljiva. Če izginejo knjige, zagotovo izgine tudi zgodo vina, enako pa izgine tudi človek.'' In če je svet predstava, je enako vredno nadomestljiv z ekvivalentno predstavo, ki jo je mogoče podati z besedami ali pa celo z eno samo besedo. In zato je Borgesovo pisanje iskanje te ene same magične Besede. Knjižnice niso le zakladnice oz. kapital znanja, ampak tudi vizij. 

Zato bistveni dejavnik šole ni več učitelj kot avtoriteta, ampak le kot del socialnih okoliščin učencev, niso predmetniki, ampak motiviranost učencev, ni formalni dostop učencev do šolanja, ampak podpora v družini in skupnosti. RP je skušal odgovoriti na ključno vprašanje, kateri dejavniki pogojujejo novo paradigmo šole, v kateri lahko čim več učencev preide iz kvalitativno nižje ravni učenja h kvalitativno zahtevnejšim ravnem.

Borges (2000) je strahu pred smrtjo skušal ubežati tudi tako, da se je naivno oprijel Berkele yeve, Humove in Schopenhauerjeve misli, ki uči, ''da ves nebesni svod in vse, kar sodi k svetu, obstaja samo v duhu. Njihova bit je v tem, da so zaznana ali spoznana. Dokler jih dejansko ne zaznamo ali dotlej, dokler ne obstajajo v mojem duhu ali katerikoli drugi ust- varjeni duhovni bitnosti, sploh ne morejo obstajati, ali pa obstajajo v duhu neke večne duhovne bitnosti''. Na podlagi tega sta tako budnost kot spanje samo predstavi človekove zavesti in je zato budnost drugo spanje.

Tudi enačenje smrti s sanjami izhaja iz Schopenhauerjeve teze, ki pravi, da sta ''življenje in sen lista iste knjige in prebiranje te knjige v njeni povezanosti je to, kar imenujemo stvarno življenje. Ko pa končamo vsakodnevno branje – stanje budnosti – in se približa ura počitka, pogosto ponovno brezbrižno prelistavamo knjigo in jo brez posebnega reda odpiramo zdaj na eni, zdaj na drugi strani. Včasih je to stran, ki smo jo že prebrali, drugič nova stran; vendar je to vedno stran iste knjige''. Globok spanec se med svojim trajanjem niti malo ne razlikuje od smrti. Od nje se loči samo z ozirom na prihodnost, namreč glede prebujenja. In če dosledno sledimo Schopenhauerjevemu izreku ''svet je moja predstava'', je torej svet samo iluzija in če je tako, postane iluzija tudi smrt. To pomeni, da se za to, kaj je socialna realnost, odločimo. 

Gre za vprašanje človekove smrtnosti oz. nesmrtnosti, želje po večnosti oz. sle po neskončnos ti  (izraz Jana Makaroviča). Očitno je, da se Borges smrti boji in vsa njegova dela so odraz tega strahu pred smrtjo, smrtjo kot koncem vsega. Zato si želi nesmrtnosti, ki pa se je parado ksalno boji vsaj tako kot smrti. Tomo Virk namreč razlaga nesmrtnost pri Borgesu kot dvakrat prikrito hrepenenje. Človek neprikrito hrepeni po nesmrtnosti. Človekovo prikrito hrepenenje pa je smrt, ki je človekovo bistvo in človek vsaj nezavedno hrepeni po svojem bistvu. Hrepe nenje po smrti je le racionalistična tolažba, ki naj bi človeku pomagala premagati grozo zgolj niča. Hrepenenje po nesmrtnosti je druga oblika hrepenenja Gilgameša po večni mladosti. 

2.1. Prednost mladosti in prihodnost mladine 

Ker naj bi se mladi na svojo širšo in ožjo okolico odzivali intuitivno in spontano, so nekakšni seizmografi družbenih trendov in napovedovalci družbenih sprememb (Ule 2008). Ti napove dovalci so že pred sedanjimi globalnimi gospodarski mi pretresi opozarjali, da je z družbo nekaj narobe. Mladi so med prvimi občutili, da so se v Evropi iztekli nekdanji zlati časi gospo darskega vzpona, polne zaposlenosti in razmeroma enako pravnega dostopa do izobraževanja. Brezposelnost med mladimi se je v zadnjih letih povečevala, univerzitetna diploma ni več po menila vstopnice na trg dela, družine pa so morale prevzeti čedalje več socialnih nalog drža ve, kar je močno vplivalo na življenjske poteke mladih in njihovo osamosvajanje (Ule 2008). Žal odločilni dejavniki niso hoteli vedeti, da mladini jemljejo perspektive prihodnosti. Mla dost je še vedno norost, vendar mladina ni (več) politična, ampak je znanilka ene oblike njene ga konca. V smislu diskreditacije je transpolitična. 
Raziskave mladine so postale pomembne šele po drugi svetovni vojni, ko se je začela mladina oblikovati kot posebna družbena skupina in je mladost postala pomemben del življenja – ne več čakalnica ali krajša vmesna doba med otroštvom in odraslostjo. Tezo, da je mladina kazalnik družbenega razvoja, je teoretsko utemeljil Goffmann v sedemdesetih letih 20.  stoletja. V  svetu mladih se sekata zgodovina posameznika in družbena zgodovina. Na tem presečišču se prepleta veliko življenjskih obdobij, ki so ključna za zgraditev osebnosti: otroštvo z odraslost jo, izobraževanje z zaposlitvijo ter odhod iz matične družine in prehod v samostojno življenje. Pozabljamo, da je mladost tudi prelomna točka, od katere je zelo odvisno, ali se bo družba obnavljala, prenavljala ali nazadovala. Ker so odločilni dejavniki zanemarjali mladino pri zaposlovanju, smo nazadovali tudi v gospodarstvu.  Zanimivo je, da jugoslovanski socializem mladine ni zanemarjal. Sistemsko nerešljiv konflikt socialnega zaupanja pa je nastal zaradi amalgama Titovega kulta osebnosti s kultom mladine. Mladost  ostaja pomembno življenjsko obdobje – tako za posameznika kot tudi za družbo –, čeprav se je družbeni vpliv mladine v zadnjih desetletjih precej zmanjšal. Mladi v Sloveniji se odzivajo na družbene spremembe in imajo težave z vključevanjem v družbo, v kateri odraščajo. 
Kaj manjka današnji mladini? Mislim, da ji manjka upanja. Mnogi obupavajo po desperado motivih (kar je v bistvu distres, prezgodnje pregorevanje  in demotivacija), pa ne vemo, zakaj. Ne gre le za to, da nimajo religiozne pismenosti, da bi verjeli v Boga. Tudi nimajo svetlih obzorij, ker je veliko znamenj, da bo svet le še slabši, apokaliptičen. Grozijo apokaliptični jezdeci lakote, bede, bolezni in smrti. Po eni strani zanje ni dela, zaposlitve, po drugi strani pa se doba upokojevanja odmika. Po eni strani niso bili ljubljeni, saj njihovi starši niso njih nič bolj ljubili kot starši teh staršev. Še vedno je popularna zgodba o zgodnjih emocionalnih deficitih. 

Morda sta teoriji emocionalne in socialne inteligence – pismenosti za nekatere nastali že prepozno, da bi si je naučili doma ali v šoli. Študenti in dijaki so 19. 5. 2010 protestirali pred parlamentom kot svetiščem demokracije iz obupa, ker so prepričani, da ni mogoče z dialogom kaj bistvenega spremeniti. Današnja politika je preveč pragmatična, da bi jih razumela. Freudova teza, da človek živi od dela in ljubezni, še vedno drži. Danes je svet kaotično iz tira, ker je iztirjeno oboje. Otroci in mladina od staršev in učiteljev ne dobi več ljubezni kot naša generacija. Zgodnji emocionalni deficiti še vedno obstajajo že zaradi narcisistične kulture. Politika se ne zaveda, da človek utopične energije, ki jih ne more investirati produktivno, troši destruktivno. Vsaka generacija se na novo uči zgodovinsko-političnega delovanja.   

3. Življenjska sila

Osnovno sposobnost za življenje so Latinci imenovali vis vitalis, Bergson elan vital. Od antičnih časov dalje je znana kot dao (brezimna pot), kot energeia – act – dej. Kompetentnost ne bi smela biti sredstvo za prikrivanje nekompetenčnosti ali pseudo-sposobnosti, ki jo pozna mo kot Ahilov sindrom. Šole morajo upoštevati evropsko listo kompetenc.  Bergsonova pot do tacitnega znanja vodi prek zaprek ustvarjalne evolucije (evolution creatrice), ki se izraža v življenjskem elanu. Gilgameševo iskanje nesmrtnosti je bilo v bistvu iskanje nenehne življenjske sile in večne mladosti.  

Zdi se, da je bila antika kot otroška doba človeštva še najbolj vitalna in da današnja iz svoje ovenelosti (gerontofobija) išče pot nazaj, da bi jo našla za prihodnost. Aristotel je utemeljil t.i. vitalizem; prepričanje, da imajo živa bitja življenjsko silo. Življenjska sila naj bi omogočala bitjem čutenje in dejavnost. Hahnemann je prevzel to idejo umestil v temelje homeopatskega nauka. Določeno  bolezen pozdravi le sredstvo, ki v zdravem organizmu povzroči tej bolezni podobne simptome, kar izraža latinsko reklo similia similibus curentur (podobno se zdravi s podobnim). Po takšnem prepričanju vse bolezni izhajajo iz neuravnovešene življenjske sile. Zdravljenje s homeopatijo stremi k vzpostavitvi notranjega ravnovesja. 

Bergson označuje s trajanje (fr. duree, ang. duration) iznajdljivost vedno ustvarjanje oblik, oblikovanje vedno novega. Skrivnostna sila, ki se namensko razvija k vedno bolj kompleks nim oblikam, je elan vital (dao, pra-sila). Obenem pa grem vedno globlje vase. Notranji pri tisk, zagon. Ve, da najbolj živa misel zbledi v obrazcu in da črka ubija duha. Protiutež strjeva nju, navadam, zasvojenostim in umrtvičenju je nenehni napor. Nenehna budnost (mindfulness) v sproščeni zbranosti je odgovor na vsakdanje distrese.         
 
Hindujski izraz sat cit ananda pomeni hkrati bit, zavest in blaženost. Zakaj naj bi bilo zavedanje biti blaženo? Ker je vse eno, v sebi zaključeno in varno. To je dinamična celota. Ta zavestna bit je sreča, kadar gre za ujemanje v sprejemanju. To tudi najbolj privlači. Po svoje jo je znal percipirati v gibanju tudi Bergson. Gibi so le izrazni deji, vzgibi pa so doživljaji, ki se manifestirajo hkrati navznoter in navzven iz istega vira. Vse življenje je že srečanje (Buber). Že iz najstarejših časov je znano, da je dih obenem duh. Vsi racionalno nedojemljivi problemi so rešljivi iz te osnove, niso pa že rešeni. Človek je opazovalec z udeležbo v božanskih menjavah. Ta udeležba je (avto)regulativna. Izbira smeri in stile akcije, (ne)razu mevanja in preinterpretacije. Samo stanje je že menjava. Spomin je že predelava in polet je že prelet – ustavljeno gibanje in uskladiščenost.             

Kojc (1989, 2005) meni, da je vse veliko imelo svoj začetek v sanjah, željah, slutnjah, ki so ostale dolgo časa brez vidnega uspeha. Toda neomajno zaupanje v prihodnost (smisel) je ohranjalo živ pogum, prikazovalo vse ovire kot lahke in samoumevne, dokler se slednjič miselne slike niso pričele uresničevati. Človekove misli so torej ogromna ustvarjalna sila, njihova moč je neslutena, zato jih je potrebno uporabljati modro. 

Smisel Kojčevega učenja življenja temelji na naslednjih postulatih: (a) pomenskost vzročno-posledične zveze; (b) iz opazovanj se gradijo stališča in s tem prepričanja; (c) prepričanja tvorijo domišljijske slike, ki tem stališčem ustrezajo; (d) te slike utrjujejo stališča; in (e) imaginativne slike vsebujejo motorični element, ki stremi k uresničitvi; (f) obstoj reinkar nacije. Verjetna izvirnost postulatov je v vzhodnih filozofskih tokovih in teozofiji.

Ker smo danes že v fazi neizobražernosti izobraženih, si poglejmo, kako je bila izobrazba sploh zamišljena. Proces transformacije je v bistvo proces transformacije, kar je preoblikova nje oblike – forme. Oblikovanje pa ima v pedagogiki že dolgo tradicijo. V nemščini je takšen ključni izraz za izobraževanje kot oblikovanje Bildung.  Izraz podoba Bild izhaja iz staronem škega bilidi – čudežni znak, bistvo, lik, upodabljanje, posnemanje, ustrezno pripadajoče in oblikovano. Iz Bild je izpeljana tudi Bildung (lat. imaginatio, representatio) – izobraževanje in Gebilde (Paul  1992; 128) – podoba. Ideologija in vzgoja imata skupni izvor v ideji. Pri Platonu je vzgoja (gr. paideia) implicitno že to, kar je kasneje krščanska metanoia – preobrat v človekovem bistvu. V realnem  svetu so ideje varljive, podobno kot Baconovi idoli. To je že začetek ideologije kot sprevrnjene zavesti in  režimske vzgoje totalnega človeka, ki je prevara. 
Celo interdisciplinarna psihološka astrologija je za Arroya (2010) pot do osebne globinske transformacije v smislu notranjega, odnosnega in duhovnega sveta.  

Iščemo izoblikovanost polno duha. Že nemški izraz Bildung ima tako kot angleški izraz culture in francoski izraz formation mnogo pomenov v tem smislu, kot so oblikovanje, uteme ljitev, osnovanje, razvoj, vzgoja, organizacija itn. Transformacija ne izhaja le iz forme (gr. morphe), ampak je v svetopisemskem spreobrnjenju (gr. metanoia). To pa v današnjem jeziku pomeni zamenjavo treh vitezov teme kot so strah, dvom in nezaupanje s tremi prvinami višjega jaza ali duha kot so svetloba, brezpogojna ljubezen in veselje do življenja. Če se je ideal Bildung nanašal na kultiviranost – omikanost in splošno izobraženost človeka, se pa paradigma učenja nanaša na doseganje standardov na različnih področjih življenja. Enostranske usmeritve nimajo širine in ne transformacijske vrednosti.  Gre torej za obliko (vanje) življenjske sile, ki bi se sicer brez ustrezne podobe, stihijsko  nehumano uveljavljala kot kruta, divja, surova, nasilna.  
   
Capra (1984) je razložil bistvo nove paradigme v šestih točkah. Med drugim gre za neločljivost opazovanega od opazovalca, za holistično načelo vse je eno, za kvantno raven, iz katere izhaja vsa dejanskost. Materija in energija sta neločljivi, kakor tudi prostor in časa. Zato je možno nasprotja preiti z mistiko.  Večina živi še trdno v newtonovsko mehanskem svetu z zaprtim mentalom in njegovo posledico srda (Sloterdijkov izraz) kot da tega prevrata še ni bilo. 

Glavna predpostavka (McTaggart 2004), ki jo poglabljajo nekateri raziskovalci (fiziki, biolo gi, psihologi…) v zadnjih tridesetih letih, je, da je sama osnova našega vesolja valujoče morje energije, eno samo ogromno kvantno polje; enačbe opredeljujejo t.i. polje ničte točke – morje mikroskopskih vibracij v prostoru med stvarmi. Če to drži, potem je vse povezano z vsem ostalim, kot nekakšna nevidna mreža.

Na naši najbolj temeljni ravni smo živa bitja, vključno z ljudmi, skupki kvantne energije, ki nenehno izmenjuje informacije s tem neizčrpnim morjem energije. Žive stvari oddajajo šibko sevanje, kar je ključni vidik bioloških procesov. Izkazalo se je, da skladno s kvantnimi procesi deluje celo človekov um, ki naj bi bil povsem zunaj zakonov materije. Misli, občutki in vse druge višje kognitivne funkcije so povezane s kvantnimi informacijami, ki sočasno pulzirajo skozi naše možgane in telo. Naše zaznavanje je posledica součinkovanja med pod-atomskimi delci naših možganov in morjem kvantne energije. Ljudje dobesedno so-utripamo z našim vesoljem. O našem načinu življenja pa odloča odnos med površino in globino. Kateri pogoji se spremenijo, da postane površinski stil globinski in analitični holistični? Vemo, da je eden od ključnih osebnih pogojev sprememba osebne naravnanosti  oz. usmerjenosti. Obstajata pa še dva pogoja kot sta medosebni – komunikacijski in objektivni – zunanji. Gre pa tudi za spremembo strategij, ki so prav tako enostranske in dvostranske.(Gabor, 2008)

McTaggart (2004) meni, da bi koncept polja ničte točke lahko podal znanstveno razlago za mnoge metafizične predstave, kot je denimo verovanje Kitajcev v življenjsko silo ali či, ki je v starih besedilih opisana kot nekaj podobnega energijskem polju.

Naše sanje, pa tudi trenutke naše budnosti lahko delimo med seboj in z vsakomer, ki je kdaj živel. Med nami in poljem ničte točke poteka nenehen dialog, v katerem polje bogatimo in jemljemo iz njega. Mnogi največji dosežki človeštva so morda nastali tako, da so posamezniki v trenutku ‘navdiha’ nenadoma dobili dostop do skupne zbirke informacij; kolektivnih dosež kov v polju ničte točke. ‘Genialnost’ je mogoče samo večja sposobnost za dostop do polja. V tem smislu naša inteligenca, ustvarjalnost in domišljija niso zaklenjeni v naših možganih, temveč obstajajo v interakciji s poljem. Ker med nami in poljem ničte točke nenehno poteka dialog na energetski, kvantni ravni, je moč preko tega ‘dialoga’ razložiti oz. bolj razumeti nekatere naše ‘neverjetne’ zmožnosti.

Po  Krofličevi  (Kroflič 1992) ustvarjalno  gibanje  prispeva  k hkratnemu zavedanju sebe in okolja, ker krepi predstavljivost  in integrira vse psihične pojave med seboj. Z ustvarjanjem duhovnega sveta  si  človek pomaga pri izbiri vedenjskih  vzorcev,  ker  si lahko  predstavlja, kako bo izbrano vedenje funkcioniralo v  dani situaciji.   

Sodobni avtorji iščejo način (pre)oblikovanja v različnih načinih učenja. Poznamo Unescove oz Delorsove štiri stebre učenja (učenje za delo, izobraževanje, sodelovanje, bivanje). To je evalvacijsko merilo uresničitve ciljev vsake šole glede na njeno konceptualno usmeritev in organiziranost. 

Verjamejo več kot vemo in smo pripravljeni izpovedati. V nekatere stvari enostavno moramo verjeti, če hočemo preživeti. Iskanje smisla pomeni zoperstavljanje nihilizmu. Nima smisla delati vse, kar zmoremo, ker je to zoper našo dušo, ki terja čas premora, tišine, poglabljanja vase. Ne moremo predelati vtisov, če smo neprestano bombardirani z njimi. Odtod izvira toliko agresivnosti. Zaradi iztrganosti (flickwerk, patchwork) in izkoreninjenosti je danes še vedno problem osamljenost kot dolgčas. Po eni strani rabimo samoto, ne rabimo pa osamljenosti kot občutka odtujenosti od drugih. Iskanje smisla je boj proti relativizaciji – vse je le glede na drugo in instrumentalizaciji. Vendar pa tečaji, ki jih bomo navedli prinašajo tudi oblike druženja, resocializacije.  

Kvantna psihologija predpostavlja spretnost preklapljanja od slabših energij in obrazcev k boljšim. V dobi zapovedanega užitka se upiramo vsem prepovedim, ker vidimo v njih kratenje svobode. Naš jaz vsakokrat igra simultanko s svetom. Vprašanje je, ali jo igra posrečeno ali ne. Če se namreč zahteve finančnega kapitala samo zvišujejo, ljudje rabijo čedalje več mamil za osredotočenje na doseganje ciljev in norm. To je čedalje bolj nezdravo. Stremljenje (aspiration) k višjim integracijam – to je smisel teorije kompleksnosti. Nekatere zapovedi pomenijo prisilo, druge pa samo klic. Samo odprta duša umetnika, lahko objame vse človeštvo. 

Želimo doziran stik (junction) z oceanom življenjskih energij. Vse je v tem, da se znamo gibati od detajlizma delcev, kjer ne vidimo gozda ali morja  k valovom, ki nas dvigajo, povezujejo. Taylor in Klinger (2009, 188)  navajata korake tozadevne meditacije. Vsak trenutek se lahko poglobimo vase in prepustimo vodstvo duši in intuiciji, ki nam svetuje to, kar je dobro za nas in opozarja pred tem, kar je slabo. Odlična filozofska osnova za duhovni uspeh je Bergsonova razlaga samoaktualizacijo skozi življenjsko silo hrepenenja.  Nastaja novo ravnotežje med staro prisilo in novim vzgonom. Tako izjema postane pravilo. Teorija podpore-subsidiarnosti deluje le, če si predstavljamo, kako smo opolnomočerni v Bogu ali kozmosu. Vendar je pri tem treba postati fleksibilen. Najmočnejša sila je dobro-bit in občutek vrednosti. To otroci najbolje vedo, odrasli pa se stanja ouroboros (joga poza – klešče ali ko z desno roko primemo desno stopalo in obratno) učimo bolj prej ko ne disciplinirano kot oni. 

Ker se nahajamo v prostoru-času, se vprašajmo, kako prelete v prostoru percipiramo skozi čas? Predajanje sinhroniciteti ni isto kot razpoložljivost za sukcesijo. Za Alberta Velikega in Goetheja je sinhroniciteta nekaj magičnega, gre za istosmiselnost fizičnega in psihičnega. dva člena verige sta v smiselni koincidenci. Astrološka sinhroniciteta je dejansko zemeljska. Vsaka naravna vsebuje podobnost bogu. Pri Leibnizu gre za psihično in fizično sinhronost tudi pri Schopenhauerju. Pri Platonu so sinhrone eide (stvari). Sinhroniciteta ni nič bolj skrivnostna kot diskontinuiteta v fiziki in je pojav splošne brez vzročnosti. Cerkev – božja država pluje po oceanu življenja v absolutnem prostoru in času od stanja alfa do stanja omega v smeri absolutne, ki je edina gravitacijska sila občestva.     

Jungova sinhroniciteta v smislu priznavanja dveh stanj duše istočasno je še vedno predmet znanstvenih kritik. Pojasnjevala naj bi naključne, malo verjetne dogodke. Jung (1995) meni, da je fenomen sinhronicitete sestavljen iz dveh dejavnikov: 
1.	 nezavedna podoba (nezavedno velikokrat ve več od zavesti) prihaja do zavesti neposredno
(z besedo) ali posredno (simbolizirano ali naznačeno) kot sanje, domislica ali slutnja
2. s tako vsebino sovpade objektivno dejansko stanje. Zelo različni in zapleteni aspekti tega fenomena se lahko dobro in popolnoma razjasnijo s predpostavko o psihično relativnem prostorsko – časovnem kontinuumu. 

Če neka psihična vsebina preseže prag zavesti, se njegov sinhronicitetni mejni fenomen izgubi. Prostor in čas prevzameta svoj običajni absolutni značaj, zavest pa je ponovno izolirana v subjektivnosti. Velik pomen pripisuje mani. Verjetno je sinhroniciteta razločljiva tudi v Heisenbergovem zakonu nedoločljivosti. Kajti kakor podatomski delci (McTaggart 2004), iz katerih smo sestavljeni, ne morejo biti ločeni od prostora in delcev okoli njih, tako tudi živa bitja ne morejo biti izolirana drugo od drugega. Živi sistem večje koherence lahko izmenjuje informacije ter ustvarja ali obnavlja koherenco v neurejenem, naključnostnem ali kaotičnem sistemu (zdravljenje). Naravno stanje živega sveta je red znotraj večje kozmične koherence. 

Jung (1989) razlikuje med tremi vrstami smiselne sovpadanja v času:
a) sovpadanje določene duševne vsebine z zunanjim dogajanjem, ki se odvija istočasno
b) sovpadanje osebnega psihičnega stanja z utvaro (sanje ali privid), za katerega se kasneje izkaže, da je (bil) bolj ali manj natančen odraz ‘sinhronističnega’ zunanjega dogodka, ki se je odvijal bolj ali manj istočasno, toda na določeni oddaljenosti .
c) isti primer kot pod točko b, samo da se opaženi pojav odvija v prihodnosti, v sedanjosti pa ga predstavlja samo utvara, ki se z njim sklada.
Ta sovpadanja očitno niso sinhrona, so pa sinhronicitetna, ker se doživljajo kot psihične slike v sedanjosti, kot da bi se objektivni dogodek že zgodil.

Zelo različni in zapleteni aspekti tega fenomena se lahko pojasnijo s predpostavko o psihično relativnem prostorsko – časovnem kontinuumu. Če kaka psihična vsebina preseže prag za vesti, se njegov sinhronicitetni mejni fenomen izgubi. Prostor in čas prevzameta svoj običajni absolutni značaj, zavest pa je ponovno izolirana v svoji subjektivnosti. Razlika med znanstve nimi poskusi in Jungovo sinhroniciteto je v tem, da so bili eksperimenti stvar namere oz. načr tovanja kot usmerjene pozornosti, Jung pa je opisoval neželene, nehotene, nenameravane oz. so se kot taki zdeli, dogodke; ljudje, ki so se jim takšni dogodki zgodili. Zanje se niso zavest no trudili, so jih pa opazili… Proučevanja skupine znanstvenikov so s fenomenov sinhronicitete snela ‘plašč’ neverjetnosti, eksotičnosti in redkosti.

Pri pojavljanju sinhronicitetnih fenomenov ne smemo zaobiti še enega pomembnega faktorja – emocij (Jerotić 1990). Empirično je dokazljivo, da je pojavljanje raznih sinhronicitetnih fenomenov povezano z arhetipskimi dogajanji, kot so npr. krize, bolezni, pojav psihoze, in še zlasti smrt. Znano je, da posameznik v arhetipskih situacijah reagira močno afektivno, zaradi česar se postavlja vprašanje ali emocije ‘pomagajo’ pri nastajanju sinhronicitetnih fenomenov. Za čas trajanja afektivnega stanja se prag zavesti spusti, tako da nezavedno in njegove vsebi ne,  med katerimi so tudi arhetipi, lažje ‘pridejo na dan’.

Sopomenka zanjo je mana. Mana  vsakega človeka so njegove misli, njegova čustva, občutki, doživljanja, z eno besedo njegova zavest, in delovanje, ter da tradicionalna vedenja, za katere sicer (še) nimamo trdnih znanstvenih dokazov, verjetno niso iz ‘trte zvita’. Sinhroniciteta (Jung 1995) je smiselno sovpadanje psihičnega pojava / psihične vsebine na eni strani ter objektivnega pojava na drugi strani.

Jung (1994) meni, da lahko ‘primitivni’ ideji mane sledimo, dokler ne naletimo na implika cije, ki postavljajo na glavo procese psihične projekcije. Kdo na koga projicira svoje čarobne sile. On je čarovnik in projicira namen svoje magične moči. Duhovi niso moje duševne halucinacije, temveč se mi prikazujejo po svoji lastni volji… Čeprav so taki sklepi logično izpeljani iz ideje o mani, jih ne sprejmemo ravno radi in se raje pričnemo ozirati okrog za našo pomirjujočo teorijo psihične projekcije. Vprašanje  je, ali psiha in nezavedno izvirata iz nas samih ali pa je to dejansko zunaj nas v obliki samovoljnih sil z njihovo lastno intenco, potem pa se med procesom psihičnega razvoja sčasoma preseli v nas. To je v maksizmu znano kot odtujitev, ki je posledica opredmetenja.

Nekateri sinronijo znajo uporabiti za prerokovanja tega, česar se še ni zgodilo, za out of body experiencies itd. ne pojasnjuje pa ambivalentnih čustev ljubezni in sovraštva do iste osebe kot pri Dostojevskem. Pri njem gre za to, da sta dve nasprotujoči emociji razločevalno spoznavni.  
Pojem mane Jung (1994) razume v smislu, da v zunanjem svetu obstaja nekakšna razprostran jena sila, ki ustvarja vse te učinka, ki se nam zdijo nenavadni. Vse, kar dejansko obstaja, energično deluje in vpliva na svet okrog sebe in je (hkrati) vplivano z njegove strani. 

Heisenbergov princip nedoločenosti (principle of uncertainty) pravi, da ne moremo nikoli na- tančno izmeriti istočasnega položaja in momenta (moment je produkt mase in hitrosti) atom skih delcev. Ta omejitev nima nič skupnega z nepopolnostjo naših merilnih tehnik. Na čelno je omejitev neločljivo povezana z atomsko realnostjo. Če se odločimo natančno zmeriti pozi-cijo delca, ta delec preprosto nima dobro definiranega momenta, in če se odločimo natančno izmeriti moment delca, ta delec preprosto nima dobro definirane pozicije! Na enak način ne moremo natančno izmeriti hkrati časa, ko se je dogodek zgodil, in količine vpletene energije. Torej v atomski fiziki znanstvenik ne more igrati postranske vloge opazovalca, ampak je nujno vključen v svet, ki ga opazuje, tako da vpliva na lastnosti opazovanega objekta. 

Pri Jungu se vključuje v osnovni fond pojmov kot so arhetipi, nezavedno. Pri Aristotelu je formalnologični zakon neprotislovnosti vezan na metafizično teorijo štirih vzrokov.  Pri tem je zaradi analogia entis upošteval istočasnost (v stari grščini gre za sintezo dveh besed: syn – skupaj in chronos – čas) dogajanja v posebnih kompleksnih razmerjih. Jung ni razvijal posebnega pojma časa kot npr. Bergson, ki omogoča coincidentia oppositorum na način participation mystic. Neprotislovnost je princip spoznavne realnosti in omejene racionalnosti, ne pa princip spoznavnosti neskončnih možnosti. Nikoli ne vemo, katera od njih se bo v danem trenutku nepričakovano uresničila in katera se ne bo. Že Stari Grki so poznali poseben srečni čas kairos, ki je postal za romantike prevzvišeni, sublimni trenutek. Aristotel le dopuščal možnost, da vidimo v istem določenem trenutku različne in celo nasprotne atribute na različnih stvareh in kulturah. Orientalsko vedenje, po katerem ima duša sposobnost v stanju blaženosti (npr. ananda, satori), blaznosti, norosti in zmotljivosti videti vse hkrati, je tudi Aristotelovo. Aristotel ni bi mistik, ampak sistematik i n se je zato zavzemal za urejeno delovanje, klasificiral pesnike, kodificiral tragedije in komedije.         

3.1. Primeri celostnih pristopov pri nekaterih vadbah za odrasle
Moto: Budite budni, bodite trdni v veri, možati bodite, bodite močni. Pri vas naj se vse dela iz ljubezni. (sv. pismo)
K nam prihajajo različne vzhodne tradicije kontemplativne kulture. Sem sodijo tudi medita cije, joge, orientalski plesi, zen... O njih je tudi precej literature. Zen je šola mahajana (mahā yāna) budizma, v kitajskem jeziku znana kot čán. Izraz čán izvira iz sanskrtske besede dhjana (dhyāna), ki pomeni »meditacija«. Zen poudarja izvajanje dharme in izkustveno modrost — zlasti v obliki meditacije, poznane kot zazen — v iskanju prebujenja, ki ga pogosto preprosto imenujejo pot razsvetljenja. Zen tako ne poudarja teoretičnega znanja in preučevanja verskih besedil, temveč neposredno, izkustveno samouresnčenje s pomočjo meditacije in izvajanja dharme. Osnovanje zena tradicionalno pripisujejo Bodhidharmi. Običajno se pri tem pozablja, da ima krščanstvo svojo kontemplativno tradicijo. Cantala messa (2004) meni, da je prva oblika evharistične kontemplacije je samo bogoslužje Božje besede pri maši. Vsakokrat prikliče v zavest vidik zgodovine odrešenja in kateri deloma novo vsebino našemu spominja nju nanj. Bogoslužje Božje besede osvetljuje evharistijo, pomaga prodreti v neizčrpne globine obhaja nje skrivnosti. Druga oblika pa je adoracija naj svetejšega.  

Zahodnjaka zanima meditacija kot priprava na delo. Zato seveda ni dovolj meditacija, potreb na je še vizualizacija in koncentracija in planiranje ciljev. Ko se čutimo povezane s celotnim svetom, preneha biti delo nuja in postane ljubeče služenje. Kakor taoisti pišejo o transfor maciji stresa v vitalnost. Hayeva piše o transformaciji negativnega mišljenja v pozitivnega in daje primere z afirmacijami. Gre za to, da se celostno zavemo svojih slabosti in jih postopno odpuščamo v smeri zavedanje vseh moči. Meditiramo na teme svojih osebnih razvojnih faz, razvojnih faz človeštva, o vsaki vrednoti posebej (npr. jaz sem mir), o funkcijah Jezusa, vadimo svoje vloge kot da smo jih že opravili, dviganje ravni energije v vsaki čakri, popravljanje aure, itd. 

Vsaka meditacija je hrana za dušo. Izvirno vodi v  in je kot orodje primerljiva z drugim dejavnostmi. zvezde na večernem nebu, ki jih vidimo  v ozvezdjih, od-skrivnosti kozmosa, vrednote ljubezni, sožitja, sodelovanja in popolne harmonije na obrazih mladih in odraslih, od moškega zapisa do zapisa odraslih odsevajo skrivnost življenja.motivi prežemajo vse celice, vsa telesa, dolbejo “kamen, kovino”, previharijo viharje. Skozi medi(t)acije o sreči in želja si pridobivamo širšo zavest. Svetlobna energija (elektro magnetna, magična) sijejo resnico skozi verze pesmi, izreke in racionalizirane izkušnje, ko v budnih  sanjah doživljamo naravo v sebi in izven sebe kot 'eno-vse', ne 'mi drugim, ampak mi in drugi'. Človek se razvija kot čutno bitje, s tem pa tudi hvaležno, sprejemljivo in čudežno. S kulturno vrednotenjskega objetja sveta s srcem se človek kaže primerljivo, prispodobno, zrcalno bitje.

Koraki meditacije so: 
1. popolno spoznavanje predmeta (besedila se naučimo na pamet), doživljanje vsebine in pomena,
3. spremljati podobe, razpoloženja, misli in občutke, ki se   začne prebujati,
4. notranje žarenje/blaženost,
5. meditativno zrenje, 
6. kombinacija z molitvijo kot prošnjo in zahvalo.

Osredotočanje (na en predmet s ciljem samadhi), pregledovanje zaznav in poimenovanje, razširjanje, uglasitev, služenje. Nam  preprečuje ambivalentnost volje. 'Tratak'-nepremično strmenje je vaja za koncentracijo-gledati v oko ali v konico nosu. Meditacija nas poveže s kozmosom, bogom in z nami samimi - z vsemi izviri energije in ljubezni. Meditacija  je notra nje, neposredno, celovito izkustvo o duhovnih močeh, in zavesti sami. Je  zbiranje pozornosti/ budnosti in odprtost za vse, kar se kot pogled, izkustvo ali doživetje. Terja sproščenost in samodisciplino in je zato sproščena. Meditacija presega um v smislu absolutne čistosti. V vsakem obdobju je boj med lučjo in temo kot med čistostjo in čistostjo. Zato je meditacija spreobračanje v smislu deprogramiranja in programiranja (brez dogmatičnih prepričanj).
Biodanzo je utemeljil antropolog, psiholog Rolando Toro v 60. letih prejšnjega stoletja v Čilu. To je mož, ki je pri svojih štiriinosemdesetih letih še vedno mladosten in poln zanosa za ustvarjanje, študiranje znanosti o človeku, ki jo redno vnaša v biodanzo. Je prava navdihujoča pesem življenja. Toro, glasnik plesa za ljubezen, z biodanzo veselje do življenja širi po vsem svetu. Kot profesor medicinske antropologije v Psihiatrični bolnišnici v Santiagu je hotel počlovečiti medicino. Znano je, da medicina še danes zdravi bolnike zgolj telesno, ne pa psihosomatsko. Pri nas alternativci nimajo legalnega delovanja kot na zahodu. Toro je pri  bolnikih z mentalnimi težavami uporabljal glasbo. Opazil je, da glasba, v kateri prevladujejo ritmi in tolkala, poveže bolnike s socialno realnostjo, ki jih obkroža; pesmi, zaigrane na flavto in druga pihala, pa izzovejo domišljijska stanja. Na osnovi te raziskave je Toro bolje razumel človekove čustvene in možganske odzive na glasbene stimulacije.
Plesna delavnica se začne s celostnim plesnim ogrevanjem. S pomočjo dihalnih in jogijskih vaj se doseže dinamičen tok energije. Potrebna je pravilna drža in čutenje osi telesa. Omehča se ramenski in medenični obroč. Sledi plesna tehnika, s pomočjo katere raziskujemo lepoto naravnega, harmoničnega in avtentične ga gibanja. Gre za nenehno igro med napetostjo in sproščenostjo ter izolacijami v telesu. Ples je prepleten z valovanji, krožnimi gibi rok, medenice in trebuha, energičnega tresenja z boki. Je hkrati mističen in prizemljen, ritmičen in fluiden, pa tudi okrasen. Je osebna izkušnja, ki izraža razpoloženje, ta pa jemlje dih. Temelji na mozaiku gibov in korakov, ki pričajo o dobro nadzorovani čutnosti. Je igra tančic v prostoru. Z obvladovanjem telesa obvladujemo tudi duha. 
Učenje koreografije in strukturirane improvizacije je bistveno za plesno izraznost, koordi nacijo, čutenje telesa in za glasbeno interpretacijo. Pri tem je pomembno, da se organsko zlije mo s glasbo, kjer je ritem stimulativen element. Improvizacija izjemno prispeva k razvoju samozavesti, izboljševanju telesnih spretnosti in ustvarjalnih zmožnosti tako pri nastopih kot tudi v vsakdanjem življenju. S plesno vadbo se boste tudi sprostili in razvedrili. Primeren je za ženske vseh starosti. Zanimanje za orientalski ples zaradi njegove specifičnosti, kažejo števil ne plesalke doma in v tujini. 
Trebušni ples predstavlja vedri orientalizem, mitičen in opojen svet, je neizčrpen vir navdiha. V orientalskem plesu je nekakšno sožitje, pijano od ritma. Izraža milino, lepoto, ženstvenost, zapeljivost, senzualnost ter nov način rekreacije. Praznuje čudež ljubezni in skrivnost življenja. Skozi telo in njegovo govorico je ples globoko povezan s čustvenimi in duhovnimi svetovi in cvetovi, narekovano in vzvalovano, predano glasbi, valovom, ritmom, zvonovom. 
Ples je naravno gibanje teles. Govorimo tudi o plesu nevronov. Vprašanje pa je, kako si lahko predtavljamo osredotočenost, ki jo terja kontemplacija in vsepovsodnost, ki jo terja globalizacija. Letim med nebom in zemljo, navzdol me priteguje gravitacija in navzgor milost. Gibi se prelivajo drug v drugega, zrcalim njih sinhronijo, poslušam simfonijo zvokov, občutim polifonijo sinaps. Kako lepo je biti na obnebju višine časov, ohranjati pogled na odprto morje z odprtim duhom, na govorico nebesnih teles? So res informacije le akrobacije vplivov? Kaj vse potegnem vase, kaj vse oddam od sebe, z izžarevanjem posnemam sonce, ki se rado skriva za obla ki slabih razpoloženj. Dež namesto solza in solze namesto izpolnjenih želja.  A vse vesolje je polno  žuborenja voda, šepetanja listov dreves. Vedno znova ustvarjati lepoto ravnotežja. To je že smernica  heraklitske modrosti, kombinacije statike in dinamike, premen in izmen. Nekoč smo vedeli, kje stojimo. Ko smo imeli manj, smo manj hoteli, da bi preživeli. 
Roth (2004) izrazi občutje, da se vse v življenju premika v valovih, celo naše misli, občutja, čustva in želje. Pet ritmov (tekoči ritem, stakato, kaos, lirični in globoka tišina) nam omogoča psihofizično utelešanje valovanja sprememb. Ples ritmov je jezik izražanja samega sebe v trenutkih sedanjosti. Daje nam zaupanje in vodstvo. Z redno vadbo petih ritmov pridobivamo sposobnost prizemljitve in umiritve, ko se znajdemo v življenjskem kaosu, ali pretočnosti, ko se počutimo zaustavljene in zamrznjene. Ritmi nas učijo predaje v naravno stanje bivanja, ki temelji na pretočnem telesu v gibanju. Razkrivajo nam praktično pot, da ostanemo zavestni, prisotni in gibki v vsaki življenjski situaciji.
 
Pet ritmov je pet oblik avtentičnega bivanja, ki nas vodijo kot zemljevid kamorkoli želimo – do vseh ravni zavesti: skritih in vidnih, znanih in neznanih, fizičnih, emocionalnih in duhovnih. Ritmi so kot smerokazi na poti do naše resnične narave – ranljive, divje, strastne, nagonske. Ples 5 ritmov je dinamičen način vadbe in meditacije v istem smislu. Ritmi nas učijo, da je življenje energija v gibanju, ki nas osvobaja togih pogledov na ljudi, mesta, stvari in zamisli. Takšna vertikalno-antropološka utemeljitev bi veljala tudi za druge celostne vadbe. 
 
Nevrolimngvistično programiranje (kratica NLP) je sistematična, celostna edukacijska in terapevtska metoda. Vsebuje tri stopnje: praktik, mojster in trener. Čedalje bolj se povezuje s coachingom. Po Sloveniji je več centrov (npr. Entra, Institut v BTC, Glotta nova). Obstaja tudi Slovensko društvo za NLP. NLP Praktik (NLP Practitioner) je mednarodni program, namenjen izobraževanju posamez nikov na področju razvoja in izboljšanja komunikacijskih veščin in je enkratna priložnost za popoln osebnostni, profesionalni in strokovni razvoj posameznika.

Cilji NLP so:
- razvijati celostno mišljenje in sinergijo,
- ozavestiti vedenjske vzorce, znati svoje vedenje razumeti, in ga, če je to potrebno, tudi spremeniti,
- načrtovati razvoj osebnostne vizije,
- izboljšati samopodobo,
- planirati ter določiti osebne in poklicne cilje, uspeh v prihodnosti,
- vzpostaviti odličen odnos s sabo in drugimi,
- uporabljati napredne jezikovne vzorce, da bi vplivali in omogočili pozitivne spremembe,
- upravljati sami s seboj v vseh situacijah,
- učinkovito in prepričljivo komunicirati in znati predstaviti svoje ideje/zamisli/mnenja, drugim,
- ustvarjalno razreševati notranje in zunanje konflikte,
- uporabljati veliko različnih tehnik in strategij za osebni razvoj,
- privlačno nastopati pred svojimi slušatelji in znati pritegniti njihovo pozornost,
- se uspešno pogajati,
- modelirati spretnosti in veščine ljudi okoli vas. 

Ti cilji se od stopnje do stopnje širijo in poglabljajo. Nlp je praktična psihologija svetovanja, ki sloni na razvoju nevroznanosti – vede o delovanju možganov in lingvistike kot vede o jeziku. NLP je celosten, ker Diltsova piramida vključuje vse antropološke ravni človekove osebnosti od čutne ravni v odnosu do zunanjega okolja in fiziologije telesa, osebnih tipov zaznavanja, kompetenc, osebne identitete in poslanstva. Vključuje tudi 4 različne perspektive percipiranja sveta od jaza (egocentrizem), do jaz-ti odnosa dialoga, oni in sistem.   
 
Filozofija in vadba Pilates je stara že skoraj sto let. Razvil jo je Joseph Hubertus Pilates, rojen leta 1880 v Nemčiji. Njegova bolezen ga je pripeljala do vrste različnih športov, s samim prin cipom Pilates vadbe pa je pričel med prvo svetovno vojno. V tistem času je g. Pilates v ZDA odprl tudi prvi Pilates Studio, ki obstaja še danes. Obiskovali so ga predvsem plesalci. Za takratni čas je bila Pilates vadba vsekakor revolucionarna, saj je anticipiral prihodnost uveljavljanja. 

Pilates je v Sloveniji razcvet doživel šele v zadnjih letih. Pilates vadba je znanost in umetnost koordiniranega razvijanja telesa, razuma in duha  (body-mind-spirit). Vodi nas skozi naravna gibanja pod strogo kontrolo želje. Aktivirajo prav vsako mišično vlakno v telesu. Prednosti Pilates vadbe kot npr: izboljšanje telesne drže,  pomoč pri bolečinah v hrbtenici, je lahko osno va vsem športnim zvrstem, povečanje sposobnosti v vsakdanjem življenju in s tem izboljšanje kvalitete življenja, izboljšanje mentalne koncentracije in odgovornosti do telesa, izboljšanje kontrole telesa. Zato je podlaga za druge športe. (Želj 2007).  
Gyrokinesis je skupinska vadba, ki se v prvi stopnji izvaja sede na stolih in na drugi stopnji  na tleh. Pravila se v vadbeni proces vpeljujejo postopoma, tako da posameznike miselno ravno prav obremenjujejo in ne omejujejo pri širjenju novih razsežnosti  telesnega gibanja. V treningu so najpomembnejša sedmih osnovnih gibanjih hrbtenice: izteg, upogib, stranski upogibi, kroženja, spiralni zasuki in rotacije hrbtenice. Gre za gibanja hrbtenice in medenice in vseh sklepov telesa. Vse to s pomočjo tehnike dihanja ritmično in tekoče stimulira notranje organe in pretočnost energije po meridianih. To občutimo kot intenzivno masažo znotraj telesa. Gibanje je nežno in sproščeno in vključuje pozitivna občutja jutranjega pretegovanja telesa v stilu mačke. Po intenzivnosti je Gyrotonica podobna aerobni vadbi. Vadbe izvaja  v skupinah Pilates holistični center.
Na več načinov je mogoče doseči večnost v času. Podajam enega izmed njih v transu: ko se umiriš, se zate čas ustavi. Ves si v trenutku, pozoren si le na svoje kozmično dihanje. Z vsakim izdihom čas odhaja, z vsakim vdihom novi čas prihaja in z njim božanstvo. Vdihuješ vse, kar rabiš, izdihuješ vse, česar ne rabiš. Porabljeno odteka, podarjeno prihaja v tvoje telo. V tej menjavi se občutiš objetega od vsega. Tvoj čudoviti nasmeh najde notranjo podobo. Dragocenost brez primere. Začutiš sveto pokrajino v sredini. Oprimi se je in ostani v njeni prelesti. To je božanska večnost, ki se ti podarja. Božji dar in izvir vsega časa, ki mu začneš zopet slediti v nov vsakdan.

3.2. Body balance kot vadba, obred sveč, simbol, trans(cendenca) in coincidentia oppositorum  
To poglavje pišem kot opazovalec z udeležbo, kar mi omogoča povezovanje razumskih ugotovitev z osebnimi vtisi. S komplementarnega domišljijskega zornega kota dodajam transe. Skupinski praznični obred (ritual) body balance (v nadaljnjem besedilu bb) enakih gibov vseh za vse se dogaja ob svečah v temi. Izvaja ga lahko tudi en sam posameznik ali v skupini. Ustvarjajo se skupni ritmi. Z namenom, da se fokusiramo do meja svoje gibljivosti, do meja svoje telesne izrazljivosti, do meja predstavljivosti.  Iz neznanih skritih korenin kot drevo rastemo v nebo, raztegnemo se v daljavo, poletimo v širna obzorja in se poglobimo v globine srca. Delujemo iz svoje sredine, iz svoje (gr. autos) globine, iz svoje korenine, da nas ne zanaša sem in tja.  Posodobljena antika navdihujočih besed erosa, agape,  ethosa in logosa. Bb se dogaja skupinsko v prostorski sinhroniji in istočasni harmoniji, v glasbenih zvokih in meditativni drži. 
V zadnjem času se pri nas uveljavlja bb kot sinteza taichija, joge, pilatesa in meditacije. Lahko kombiniramo tudi le jogo in pilates npr. v pilates joga in jogalates. V tem primeru velja načelo ekvifinalnosti. Napredka ni brez srečnega  sotočja genija posameznika in družbene celote. Cilji vaj bb (od 1 do 47) so: 
- Izboljšuje gibljivost sklepov in splošni obseg gibanja.
- Izboljšuje moč telesne sredice.
- Izboljšuje delovanje srčno žilnega sistema.
- Smotrno troši kalorije.
- Niža stopnjo stresa.
- Deluje pomirjujoče in daje občutek splošnega dobrega počutja.
- Osredotoča misli in dviguje stopnjo samozavedanja in občutenja samega sebe. 

Lahko dodamo še, da omogoča boljše spanje in čez dan transfer učenja. Ti cilji predpostav ljajo, da smo sposobni izkoriščati lastne vire. Predstavljajo primerno izreče na navodila in angažiranje interaktivnega multisenzornega sistema VAK. Izbira sebi primerne inačice omo goča, da smo v flowu, ker delamo v skladu z lastnimi sposobnostmi. Z različnimi vajami se poglobimo v sedanji trenutek. Geste se prelivajo tako kot občutki, misli in trenutki. Bb je le eden izmed programov les Mills. Za body step in body plump nimam občutka celovitosti, če prav so cilji delno enaki (npr. smotrno trošenje kalorij) in čeprav v smislu common sens-a delujejo vsi udeleženci enako. Poudarek je predvsem na vzdrževanju telesne teže in krepitev mišic ne pa toliko na evritmiji posameznika.  
Bb je dinamična skupinska vadba ob glasbi, ker vsebuje kombinacije najboljših vzhodnih disciplin z modernimi tehnikami dinamičnega raztezanja, pilatesa ter vaj za pravilno držo, ki skupaj s pretanjenim občutkom za kontrolo dihanja oblikujejo holistični pristop treniranju telesa, ki vas bo zagotovo pripeljal v stanje harmonije in ravnotežja. Stojimo  pokončno, poču timo se boste močnejši, bolj prožni, predvsem pa z višjo stopnjo ozaveščenos ti telesa in duha. 
Posvetilo inačici 47: Z rokami delamo veter, blago posegamo v eter, nežno vodimo zračno kroglico sem ter tja. Premikamo se po galeriji lastnih in tujih podob. Smo re-kreacije likov iz ozvezdij Laboda, Oriona, Škorpijona. Kakor lune v našem sončnem sistemu smo obžarjeni od Sonca in kakor reke pod oblaki tečemo v skupni ocean življenja 
K boljšim učinkom bb prispeva tudi vizualizacija. Vizualizirajmo, da se v gibanju napolnju jemo z energijo in da le tedaj na nam lasten način prihajamo v svet sveč, svečanosti in posvečenosti, predanosti in praznovanja. Predstavljajmo si, da je to svet milosti, blaženosti in medsebojnih podarjanj. Ali sploh vemo, kako zelo se ljubimo, veselimo, sprejemamo in kakšen mir si  (lahko) podarjamo. Ti si najsvetejše, ker si dobil raznolike prostorske oblike in predstavljaš bogastvo srca. Ti si moje veselje, motiv, ki me odnaša vsepovsod in vrača k sebi, ti si vse, za kar živim in za kar gorim. Pridi in ostani. Krog mene se razliva svetloba, ki me izpolnjuje, hrana za celice, hrana za dušo, hrana kot kruh življenja. Tako izpolnjeni ostanimo v njem, dokler se postopno ne prebudimo v nov dan.          

Po vsem teoretskem razmišljanju o času, časenju in časih si zastavimo trans o času: zamislimo si, da se nahajamo v trenutku, v katerem se nam dozdeva, da zakoni prostora in časa ne veljajo več. Preveva nas peak experience z veličastnim občutjem; da smo stopili  na vrh gore in prisluhnili valovanju morja in v ustvarjalni vnemi uživamo v ljubezni. Tedaj izpuhtijo načrti in skrbi, boleči spomini pa izgubijo svoj tiranski pomen. Čas se ustavi; trenutek vsebuje vse, kar je bilo in kar še bo. občutimo, da izgubljamo občutek telesne omejenosti in se stapljamo v nekaj večjega, veličastnega. In potem se vrnemo v čas in prostor obogateni z vsem lepim. 

V tisočerih video-posnetkih smo pasivni udeleženci mnogih skupin. Smo že na morski plaži – on the beach. Valovimo z morskimi valovi, gibljemo se v enakem ritmu kot usoda. Sipine časa so pod nogami in višine duha nad nami. Spremljamo svoj dih in izdih, osredotočamo se na sveto sredino, na self, na spodaj in zgoraj. Spevi kiss me my love, nobody knows. Smo poso- da stvarjenja za prihodnje rodove. Občutimo, kako se v nas stikajo smeri neba. Obsijani od sončnih žarkov delamo pozdrav soncu. Smo miroljubni bojevniki za najboljše reči. Spreminjamo se kot plazilci, kobre, ptice, zvezde repatice, kot ouroboros grizemo svoj rep, ker že otroci plešejo. Smo plavalke, samo-ovijalke in spenjalke.  In navsezadnje kot mrtvi obležimo na tleh in preživimo minevanje.  

Poglejmo še v globino panoramske paradigme. V njej si lastna kreatura in kreacija, poet in poezija  ob bledi svetlobi sveč. Svečane obleke plapolajo kot zmagovite zastave. Očarljivo obvladovanje lastnih koordinat po smereh neba. Krožimo z rokami okrog lastnega središča. Simuliramo zrcalne nevrone in vretenaste celice možganov. Zaplavamo v lastno dolžino, višino in širino z namenom dajanja in sprejemanja božanskih energij. Naše telesa so medij in sporočilo.     

Bb je nekaj, kar te zadane, kar te objame, kar te postavlja v zrcalno sliko s samim seboj in z drugimi. Je blažena blagoslovljenost, da ga lahko delaš, je uvid v razne dvorane in sobane, kjer se kaj dogaja. Je del vsakdana.  Včasih zadostuje prijeten večer, ki ga preživimo s starimi prijatelji, včasih nas posrka vase zanimivo delo, pa nam ure že minevajo, kakor da bi bile le minute. Razglejmo se v tem trenutku T, kakšne razsežnosti ima, k čemu nas nagovarja, s čim nas oplaja. In ko smo vse to osvojili, se postopno poslovimo od njegove modrosti in se prebudimo v novega.

Estetski vtis simetrije je pri bb nepopisen. Simetríja (gr. συμμετρία: symmetría – somer nost, pravilno razmerje, skladnost, mera) je lastnost geometrijskih likov, teles, enačb in neka terih simbolov. predmet simetričen glede na dano operacijo. Najpomembnejše tri simetrične operacije so 1. zrcaljenje (refleksija), 2. vrtenje (rotacija) in 3. vzporedni premik (translacija). Vse te operacije v sukcesiji poz pri bb dosegamo. Enačbe smo za pretvorbo stanja iz beta v alfa, iz ene poze oz. figure v drugo in s pomočjo informacije prek lastne energije v novo informacijo. Z enakimi gibi zrcalimo drug drugega, s prestopi dosegamo vzporedne poze in z zasuki se zavrtimo v obe smeri okrog lastne hrbtenice. To je tudi doživljajska sinhronija v Jungovem in skupinska  v Golemanovem smislu.  Brez simetrije si ne moremo predstavljati niti plesa nevronov (med njimi razuma ter intuicije) niti plesa človeških teles,  pri čemer je oboje že interaktivno posredovano. 
  
Ptica je gotovo najprimernejši simbol transcendence. Predstavlja nenavadno naravo intuicije, ki deluje preko ‘medija’, izbranega posameznika, ki si lahko v nekakšnem transu pridobi vedenje o oddaljenih dogodkih ali dejstvih, o katerih zavestno ne ve ničesar. Ker pa je človek  lahko ptica le tako, da je prizemljen (z eno nogo čvrsto na tleh), si zato na ta način ustvarja tudi simbol ravnotežja (balance).  Zato je človek drevo življenja s čakrami in ptica. Morda smo naleteli na kabalo, ki je po Knjigi pregovorov kralja Salomona bolj dragocena kot biseri in nič se ne more primerjati z njo. Dolžina dni je v njeni desni roki, v levici sta bogastvo in čast. Njeni načini so prijetni in vse njene poti so mir. Za vse, ki sežejo po njej, je kot Drevo življenja in vsakdo, ki se je trdno oprime, bo postal srečen. 

Ni naključno, da pri bb stegujemo obe roki v horizontali in zdaj eno in zdaj drugo odpiramo proti nebu. Povezujemo mišično napetost in sprostitev, kakor vdih in izdih, toplo in hladno, potrebno in nepotrebno.  Že Stari kitajski daoisti so bili prepričani, da obstaja univerzalna povezanost vsega bivajočega.Ljudje si vsaj delno ustvarjamo socialno realnost, v kateri živimo. Takšna kreacija realnosti poteka najbrž preko misli, ki jih mislimo / ne mislimo in čustev, ki jih čutimo / ne čutimo. Zato smo vsaj za del socialne realnosti, v kateri živimo, odgovorni sami. Kot povezujemo vse celice telesa, lahko zaradi socialnega gena tudi sebe z drugimi udeleženci. To je coincidentia oppositorum – poenotenje nasprotij. Gre za povezavo antične modrosti in sodobne dinamike, yin in yang energij, napora in sprostitve. 

Vodje bb se lahko tudi menjavajo znotraj istega dogodka, kar daje poseben poživljajoč vtis. Vodje so izvajalci in narekovalci potez telesa in interpreti njegovih pomenov. So potencialni magi in šamani. Morda bi nam bb planetarno koristil za uravnoteženje Zemlje in posamezne (podalpske) dežele. Le kam se uvršča Slovenija s svojim novim rockom, s svojimi arbitraž nimi mejami, svojimi (onesnaženimi) vodami in gorami? Bb je miroljubna pot k zaščiti lastnega teritorija in k dobremu stiku (v nlp rapport) z drugimi kulturami.  
   
Znanstveni in umetniški Body Balance studio vodi v Zagrebu Martina Mavrin Jeličič že 15 let. Institut omogoča vadbo, užitek, edukacijo in sproščanje. Vsakega klienta od začetnika do profesionalnega športnika vodi do optimalnega razvoja potencialov – kompetenc. Kandidati izpolnjujejo medicinski vprašalnik. Glede na zdravstveno stanje izberejo klienti enega izmed bb programov (npr. na bosu). Kot inštruktorji sodelujejo fizioterapevti, kardiologi, ortopedi, kondicijski trenerji kineziologi in nutricionisti (za zdravo prehrano).

Vadbe povsod po svetu obiskujejo moški in  ženske in s tem dokazujejo, da prvi niso le iz Marsa in druge ne prihajajo le iz Venere. Opazovalec je že opazovano. In to dvoje v enem je po novi paradigmi nov trans: Venera, ki se v stiku z odprtim morjem manifestira v posebni vibraciji, v posebni akrobaciji hoje po vodnem mediju in v posebni ekstrapolaciji. Njen nasmeh, reklama čiste zobe, plapolajoči lasje, ki v vsakem novem prizoru privabljajo poljub nebes.  Vrhovi gora so ob boku globočin voda. Alpski rog in robovi skal. Njihova zaščita so in neustrašnost. Venerin glas je klic Večernice k spokojnosti in Danice zlatih let. Njen gib  je očarujoč. Njeni vdihi in izdihi so v kombinaciji z vzdihi večnosti. Njena trgovina je prostor miline. Prodaja bravure iz skrinje dragotin. Ta ritem besed je moneta za doplačilo, ker ga človeška perfekcija potrebuje. Jezus v nebeškem kraljestvu lepote vas sprejema. Pojdite skozi ta skrivna vrata do novih uspehov, nove sreče dogodkov, izsanjanih ponoči in ovenčanih okrog čela dneva.     

Uvod v bb so že pokrajinske slike tihožitja v naravi ob spremljavi glasbe. Mlajše ženske kot ljubiteljice vitkega telesa prevladujejo ne glede na to, ali so vadbe enostavne le za krepitev mišic in vzdržljivost ali pa so kompleksne. Tudi pri bb je tako. Tu se pokaže yin energija v yang formi, kar je potem tudi značilno za družino in službo. Vaditeljic je več kot vaditeljev in to v Sokol skupini 3 : 1.  Bb prihaja iz nove Zelandije. 
 
Kaj je skupnega oblikam celovitih (športnih in plesnih) treningov? Kot posamezniki smo enkrat v svoji (zlati) sredini, drugič na obodu sveta in odhodu iz njega. Kot raznovrstni kapitali se selimo iz enega (fitness, pilates, mediko, sokol) centra v drugega, kot ptice preletavamo prostore in kot živa bitja prehajamo iz stanja v stanje. Osredotočeni smo v srcu sveta in se po cvetu let razpršimo v prah. Čemu so potemtakem vadbe potrebne? Ker smo v pričakovanju medosebnih srečevanj vse manj soočeni z dejanskimi problemi in predočeni sebi. Otroci, ki niso bili že v zgodnjih letih soočeni s problemi življenja, postanejo kot odrasli vse manj pripravljeni na soočanje s tegobami življenja. Iz te podlage se generirajo depresije napačnih impresij in ekspresije iluzornih videzov. Pomanjkanje si zadajamo tudi sami. Naloge so sicer izvedljive. Toda vsega dostopnega ne potrebujemo. Danes se več kot doslej ukvarjamo s samimi dostopi, z izbiranjem razpoložljivih reči. Individualne in skupne vaje v fitness-u nam omogočajo, da se uglasimo z virom in s tem z osredotočanjem na zaželeno in na  (od)rešeno. Toda le opolnomočeni se lahko spustimo na realno socialna tla, ne da bi bili pogubljeni.    
Bb je po tekočih gibih podoben plesu. Tudi nekateri plesi potekajo točno po nareku, po pred pisanih kodih. Pet ritmov je delno drugačen zaradi stilu posluha za lastno telo. Vaditelj(ica) pove le, kdaj je prehod iz ene v drugo fazo. Bb je brez kaotične faze.  Vadb 5 ritmov in body balance št. 47 imata zaokroženost, ker je konec podoben začetku. Na koncu je v obeh prime rih globoka osebna tišina. Iz vseh teh prikazov je razvidno, da se v različnih tipih vadb spremi nja izrazna oblika telesa-duše, ne pa njen namen (ind. dharma).  Bb je tudi evritmija glede na različne opcije (za manj ali več) glede na lastne zmožnosti in spodbujanje delovanja spodbu- janje delovanja možganov (delno brain gym ali brain drain).     
3.3. Spodbujanje dejavnosti možganov: evritmija in brain gym 

Če hočemo izvajati možganom prijazno učenju, moramo vedeti, kako možgani delujejo. Gle-de na zadnje dosežke znanosti desna in leva možganska polovica delujeta na drugačen način in v različnem ritmu, odvisno od naloge, ki jo moramo opraviti. Sedaj pa vemo, da se v določe nih izrednih duševnih stanjih, kot je recimo globoka meditacija ali izredna ustvarjalnost obe polovici združita v en sam usklajen ritem in delujeta enotno. Znanstveniki temu stanju razmiš ljanja znotraj celotnih možganov pravijo sinhronija in z napravo za stimuliranje možganov za alfa stanje je to mogoče doseči (Gamm 2010). 

Vsa duševna stanja so posledica določenega vzorca električnega in kemičnega delovanja v možganih. Odkrili so, da lahko takšno delovanje možganov spreminjajo in oblikujejo zunanji dražljaji, vključno z zvoki, svetlobo, elektromagnetnimi polji in fizičnimi gibi. Z napravo za stimuliranje je danes možno spraviti možgane v stanja, kot so evforija, zasanjanost, spomin na izkušnje iz daljne preteklosti, spodbujanje spominov, spolna vzburjenost, globoka koncentraci ja in povečana ustvarjalnost. 

Znanstveniki so dolgo časa predpostavljali, da večina vidikov možganskega delovanja, vključ no z ritmom električnega možganskega delovanja in izločanjem možganskih kemikalij, tako kot večji del človeškega živčnega sistema ni pod zavestnim nadzorom. V 60. letih dvajsetega stoletja pa so odkritja na področju biološke povratne zanke dokazala, da se lahko naučimo zavestno prevzeti nadzor nad katerimkoli fizičnim sistemom, ki se ga lahko zavemo. S pomoč jo biološke povratne zanke se lahko hitro naučimo spreminjati »neprostovoljne« sisteme, kot so krvni tlak, srčni utrip in izločanje hormonov. A zadnji tehnološki napredek je omogočil nastanek izredno občutljivih naprav, ki lahko nadzorujejo in nam sporočajo nekaj, pri čemer gre dejansko za duševna stanja. S tem ko zaznavajo električno delovanje možganov in nam hkrati »posredujejo« to delovanje v podobah, ki jih zlahka razumemo, te naprave uporabni kom omogočajo opazovati stanje njihovih možganov in ga spreminjati. Dejansko se lahko na učite z voljo spreminjati in nadzorovati svoje lastne misli, čustva, razpoloženja in duševno stanje. 

Zakaj so možgani sposobni sprejeti več učenja, pomnjenja in ustvarjanja kot smo si predstavljali nekoč, tako da pod ustreznimi pogoji vsrkamo, shranimo, predelamo in se spomnimo ogromne količine podatkov? V zadnjih letih pa so študije pokazale, da se lahko nevroni v ustreznih pogojih obnavljajo, kar nakazuje, da so lahko možgani s pravo vrsto spodbude stalno zdravi in da obnavljajo izgubljene celice analogno kot drugi telesni organi, ker po Lamarcku raba organe krepi in po Bergsonu brez elan vitala hitreje nastajajo strdki mentala. 

Možganom prijazno učenje poteka v alfa stanju, ker je mental najbolj odprt. Najbolje je, če možgane ohranjamo v alfa stanju (od 7 do 13 Hz). Naši možgani podnevi delujejo v glav nem v hitrem beta ritmu, kar pomeni v območju med 13 in 30 herci. Če  bi bili radi mirnejši, bi lahko dosegli v stanju globoke sprostitve, da morajo možgani delovati počasneje v  alfa ali theta območju. Med alfa valovanjem možganov se pojavi sproščenost, tedaj smo sposobni meditirati, povečata se nam ustvarjalnost in intuicija. Med valovanjem theta lahko ozavestimo slike in čustva, ki se jih v običajnem budnem stanju manj zavedamo. Prehode iz višjega v nižja valovanja lahko dosežemo z veliko vaje z meditacijo, seveda pa tudi z napravo za stimu lacijo možganov. Podrobnejše raziskovanje možganov nam pove, da so beta valovi (13 do 30 Hz) značilni za usmerjeno koncentracijo. Budnost, napetost, čuječnost, logično analitično mišljenje in tudi nemir, nervozo, stres. Jeza in strah sta možna le v beta stanju. Alfa valovi (8 do 13 Hz) so osnova za duševno in telesno sprostitev. To so pomembna spoznanja za Nlp tehnike, brain gym itd.

Ko človek sliši izgovorjeno besedo, je nagovorjen njegov gibalni organizem in v njegovi duši pride do gibanja. Ko človek sam govori, postane njegovo notranje bitje gibalno aktivno. Steiner je bil sposoben to notranje gibanje, katerega posledica je navzven slišen govor in sposobnost slišanja, zaznati. Na osnovi teh zaznav je oblikoval jezik gibov – kretenj, ki jih človek oblikuje s celim telesom. Poimenoval ga je 'vidni govor' ali govorica telesa.

Duša preko gibanja nagovor ja telo in združuje duševne, duhovne in telesne danosti v harmo nično celoto. Športna vzgoja s telovadbo vzpodbuja in neguje predvsem fizično telo, evritmija pa nagovarja skozi gibanje otrokov duševno duhovni razvoj. Pri telovadbi gre za odnos človeka s fizičnimi zakoni prostora: s težnostjo in breztežnostjo, pa seveda z ravnotežjem, ki ga človek dosega med njima. Evritmija prav tako raziskuje prostor med težo in lahkostjo, obremenjenostjo in sproščenostjo. Ta odnos poskuša doživeti kot notranjo duševno izkušnjo in jo izraziti skozi poduševljen gib, ki je bližje plesu kot gimnastiki. Učne vsebine zajema iz zakladnice umetniških del in pri izvajanju upošteva in uresničuje umetniški vidik poučevanja. 

Vse se dogaja v ritmu podob, pojočih besed in menjajočih letnih časov. V ritmu premen poti navzgor in navzdol (Heraklit) in po notranji reki spoznavnih doživetij (Husserl). Sodobni človek išče dušo (Jung), ker je obupno raztreščen, parcializiran. Zato učni načrt, predmetnik, urnik in sploh celoten učno-vzgojni proces vsake waldorfske šole izhaja iz spoznavanja in upoštevanja značilnosti otrokovega duhovno-duševnega in fizičnega razvoja, njegovega pove zovanja s svetom odraslih in socialnega okolja, v katerem otrok živi. Cilj  waldorfske šole je usmerjen k temu, da otroci zrastejo v odgovorne, ustvarjalne, socialne in zrele svobod ne oseb nosti. Temu primerno so izbrane vsebine in didaktični načini poučevanja.

Ars vivendi vključuje tudi ars moriendi. Pot navzgor in navzdol sta isto. ''Ni mogoče dvakrat stopiti v isto reko'' (Heraklit) nenehno drugačnih doživetij v nenehnem sosledju trenutkov. In mi smo hkrati bitja v času in v večnosti. Vedno znova se sprejemamo kot najbolj individualne v generičnem in kozmičnem. Bolj se izročamo, manj nas je samih zase. Nenehno umiramo. S tem, ko se identificiramo s časom, obenem nepovratno odteka naše življenje. Zaradi začetka in konca smo namreč bit-k-smrti in bit-za-smrt. Zato rabimo vero v vstajenje. To vodi h krščanskemu pomenu evritmije. 

Na waldorfski osnovni šoli najprej razrednik vsako jutro prvi dve polni uri poučuje razred, ki ga vodi. To mu omogoča spremljati tako učni kot osebnostni razvoj otrok vsa leta šolanja. Zaželeno je, da razrednik spremlja isti razred od prvega do osmega razreda in poučuje večino predmetov. Ta šola generalizira umetniški  način poučevanja na vse predmete. Tudi pouk matematike je umetnost. Prav umetnost je tista, ki stoji v sredini med mišljenjem in hotenjem ter stoječa v čutenju zajema celega človeka. Waldorfska pedagogika  upošteva Pestalozzijevo usmeritev vzgoje za glavo, roke in srce v okviru Steinerjeve antropozofske usmeritve.

Evritmija je duševno-duhovna umetnost gibanja in ni telovadba. Ima svojo antropološko-ant ropozofsko podlago. Oblika nastane iz gibanja telesa in duše in gibanje se v estetski obliki zaustavi, umiri. Človekovo telo je nastalo v in skozi gibanje in človeku služi, da skozenj razo deva svoj jaz kot govoreče bitje (gr. zoon logon echon, lat. homo dicens). Gibalni organizem je med govorjenjem in poslušanjem aktivno nagovorjen. Pri govoru je gibanje osredotočeno na točko, od koder se širijo zvočne energije, ki dobijo slušno pojavnost v zvokih govora. Rečenemu daje vsebino in obliko duša s svojimi mislimi, občutji, nameni. 

Evritmijo uspešno uporablja waldorfska šola pri vseh predmetih in v vseh razredih. Znotraj gibanja za waldorfsko šolo je evritmija ključno področje priprave in uvajanja waldorfskih učiteljev v njihovo delo in od tu dalje vsak dan neizčrpen vir možnosti za nadaljnji osebnosti razvoj učitelja.

Evritmija izvira iz semena znotraj človekovega bitja, oblikuje in vzgaja pa telo kot sredstvo izraza. V zgodnejših obdobjih človekovega razvoja (tudi v vsakem majhnem otroku) so bili in so govor, petje in gibanje ena vse troje obsegajoča celota. Ta je na posamezne dele razpadla tekom razvoja, ko je človek vedno bolj razvijal svoje jaz sile, svojo individualnost. Naloga evritmije je, da govor, petje in gibanje poveže v novo, višjo celoto. 

Evritmija (ki vključuje ostale elemente: npr. barvo skozi osvetlitev in oblačila) je artikulacija skozi gibe in kretnje rok, ki ji resnica duše v toku gibanja navdihne obliko. Je jezik gibanja, s samosvojo abecedo, ki vključuje praizvorne kretnje. Predstavlja izgovorjene glasove – soglas nike in samoglasnike, tone glasbenih lestvic in intervale. Poseduje lastne zakone, vključujoč celoto kretenj, skozi katero izrazi tudi razpoloženja duše, barve in paleto odtenkov razmišlja nja, čutenja in hotenja. Evritmija usklajuje in povezuje elemente koreografije in gibanja v prostoru s posameznimi toni ali glasovi v fraze, stavke ali melodične motive. Elementi evritmije lahko skozi pravo kombinacijo gibanja v prostoru in pravimi kretnjami rok izrazijo jezikov no - pravopisna pravila in kvalitete, npr. vprašaj, klicaj, ... v glasbi pa dur in mol.

Evritmija se seveda ne prevaja istočasno prav vseh elementov glasbe ali pesmi v gib, ampak loči tisto, kar hoče z izbrano interpretacijo izraziti, tako kot slikar uporabi s svoje palete le določene barvne tone, ki prikličejo njim lastne kvalitete in razpoloženja, da poudari želeni vidik motiva. Evritmija zahteva spoštovanje določenih pravil tako pri skupinskem kot tudi pri terapevtskem delu. Terja dovolj velik prostor, ker je gibanje osnovna evritmijska dejavnost. V notranjosti prostora naj vlada intimno vzdušje, oken ne sme biti preveč, pa tudi prevelika ne smejo biti, stene naj bodo nežno obarvane, da pomagajo nagovarjati moči koncentracije in notranjega miru, tla rahlo valovita, lesena. 

Evritmijske ure pogosto spremlja pianist, v nižjih razredih lahko tudi glasbenik s kakšnim drugim instrumentom. Za evritmijske nastope imajo otroci na sebi ohlapne obleke, ki ne utes njujejo gibanja, včasih tudi tančice, ki objemajo zgornji del telesa. Ker naj bi se gibalo telo kot celota, izraz na obrazu in sama fizična podoba telesa skozi evritmijsko gibanje ne iščeta svojega mesta. 

Evritmija je zame preddverje empatije. Ko si usklajen z vsemi in s samim seboj, laže bereš misli drugega, razumeš njegov položaj (stanje duha), pomagaš npr. po metodi sv. Frančiška asiškega s pozitivnim nasprotjem (npr. kjer je žalost, prinašam veselje), prevzameš primerne vloge, dosegaš skupne cilje. V nasprotju z Nietzschejem bi lahko rekli, da ni nikoli preveč človeškega. 

Čedalje pogosteje se evritmija uporablja na področju dela z odraslimi. Srečamo jo v okoljih, kjer andragoški delavci spoznavajo, da je evritmija uspešno dopolnilo in pomoč v procesu razvoja zdravih socialnih odnosov znotraj delovnih skupin, hkrati pa tudi močan impulz za osebnostno rast posameznikov. 

Brain Gym sta utemeljila dr. Paul Dennison in Gail Dennison na predpostavki, da je telesno ali motorično učenje temelj vsega učenja, saj je človekovo gibanje močno povezano s čustve nimi in miselnimi dogajanji v možganih. Je hkrati znanje in praksa, ki človeka usmerja v raziskovanje strukture lastnega učenja in možnosti lastnega razvoja. Pri tem izhaja iz vodenja človekovih lastnih virov (ang. HRM), kar pomeni, da posameznik z gibanjem spravlja na dan to, kar ima že v svoji naravi. To velja tudi za vse druge celostne pristope. 

Brain Gym se izvaja s ciljem pridobiti izkušnje celostnega učenja, obsega 26 izbranih gibalnih aktivnosti in sistem korakov znotraj meta-kognitivnega procesa. Vse to neposredno spodbuja delovanje možganov za učinkovito učenje in tako omogoča učencem vseh starosti izvabiti ter optimalno izkoristiti njihove skrite mentalne potenciale. Z izbranimi aktivnostmi, ki so pre proste in zabavne ter primerne tako za otroke kot tudi za odrasle, vzpodbudimo integracijo duha (spomina, mišljenja, misli, želja, razuma, razpoloženja…) in telesa oziroma integrirano delovanje možganov in telesa v okviru treh dimenzij telesnega gibanja. S tem koordinirano gibanje celotnega telesa, koncentracijo, spomin, obvladovanje hiperaktivnosti ali prekomer nega sanjarjenja, branje, pisanje, jezikovne in matematične spretnosti, komunikacijo, organi zacijske spretnosti, razumevanje, čustveno ravnotežje, obvladovanje stresa in doseganje ciljev, motivacijo in osebno rast, samozaupanje in samopodobo... 
 
Seveda je za uspešno učenje potrebujemo celotno telo in ne samo možgane. Za nas Brain Gym učitelje zato velja Dennisonovo geslo, da »Gibanje odpira vrata v učenje«. 
 
Brain Gym program je: 1. lahek in varen, ker vključuje naravna gibanja, ki omogočijo ljudem vseh starosti vaditi in izuriti spretnosti, ki jih potrebujemo za vsakdanje življenje. Izvajanje Brain Gym aktivnosti ne terja posebnega talenta ali koordinacijskih spretnosti in je dobro za ogrevanje pred vsemi mentalnimi aktivnostmi in vadbenimi programi. 2. drugačen, ker je us merjen bolj na fizične kot mentalne komponente učenja, ki so primerne in koristne za določe no učno situacijo. 3. fleksibilen v svojih aplikacijah. Prilagajamo ga lahko starosti posamez nika, kakor tudi njegovim razvojnim zmožnostim ter njegovim  različnim potrebam, željam, ciljem. 4. prenosljiv po transferu na vse dnevne dejavnosti ko se ga naučimo izvajati na semi narju. (napove danim za 25. 9. 2010 v Radovljici) 5. prilagodljiv za vsak kurikul, učno ali delovno situacijo. Program je učinkovit v vsaki učni situaciji, poleg tega pa še na področjih dela, zdravja, športa, umetnosti. 

Navsezadnje gre pri vseh celostnih pristopih za zdravje, ki je tudi celosten pojav v smislu fizičnega, socialnega in duhovnega blagostanja. Zasvojena oseba ni zdrava. Svetovna zdravst vena organizacija (World Health Organization) priporoča vsakodnevno zmerno fizično aktiv nost cca 30 minut z namenom, da bi zmanjšali riziko zbolevanja kardiovaskularnega sistema, možganske kapi, diabetesa, raka debelega črevesja itd. Izhajamo iz potrebe samostojnih vaj doma npr. bb s pomočjo interneta ali brain gym-a po skriptih.
4. Zaključek 
Živimo v času in okolju, ki spodbuja predvsem v svet slik in predstav, kar pomeni že posre dovane izkušnje. To je stran od neposrednega doživljanja, od narave in celo od osebnih stikov. Po osamosvojitvi Slovenije je nastala nova težava v tem, da smo zaradi ideološke, indoktrinirane vzgoje postavili na indeks vzgojo v generičnem smislu. Pomembnejše so bile pragmatične politične zadeve in stališče, da je vzgoja smiselna le skozi znanje in le v družini. Vzgoja je hkrati humanistični in družbeni fenomen. Po eni strani po Andersu človeka funkcionalno vzgajajo že (informatizirani) stroji, po drugi strani pa vemo, da je to kontra produktivno. Pri tem je treba vedeti, da sama psihološko humanistična, denimo Frommova, koncepcija vzgoje za zdravega posameznika v zdravi družbi tudi ni produktivna, saj ne more živeti sama iz sebe brez podpornih dejavnikov. Pri racionalno idealnih konstruktih vzgoje je treba upoštevati prekarnost in nepreglednost učinkov v interakciji različnih vplivov.          

V 21. stoletju bo moral človek najti sintezo akcije in kontemplacije. Zaradi pospešenega razvo ja verjetno ne bo smiselno zniževati kriterijev in norm. Na ničelna pričakovanja meditacije, ki ima zdravilne učinke se da vsaditi visoka pričakovanja do sebe in drugih, ker brez njih ni kon kurenčnosti. Vsak korak je korak k odličnosti (ena izmed NLP tehnik), vsak vstop v trenutek je že prestop k naslednjemu. To pa ni ad infinitum, ampak smiselno zaključen krog.

Do učencev je treba gojiti visoka pričakovanja in jih pogosto hvaliti. Raziskava Pygmalijon, ki sta jo v razredu opravila L. Jacobsen in R. Rosenthal je l. 1968 pokazala, da je intelektualni razvoj učencev pogosto odvisen od pričakovanj učiteljev. Verjetno bi lahko posplošili to spoznanje tudi na ravni emocionalne in socialne inteligence. Panju (2010) daje v tem nasvete učiteljem, kako naj bi to uspevalo. Izhaja iz duha skupnosti, varne klime in medsebojne podpore.    
V Sloveniji lahko rekreativni in profesionalno-tekmovalni šport še razvijamo z ustrezno zakonodajo in organizacijo z dobrimi vaditelji. O razvojnih strategijah bi bila potrebna še razprava. Na področju športa vlada v svetu korporacijsko-borzni kaos. Vlada podpira samo profesionalni šport in pozablja, da je ta že nezdrav, ker stiska iz posameznih tekmovalcev poslednje napore za zmago za sako ceno. Pozablja pa tudi, da je rekreativni šport podlaga profesionalnega in da je edini celosten. Čeprav prodirajo psihosomatski pristopi čedalje bolj v metode športnega treninga, pa vendarle s stilu 'kruha in iger' navsezadnje zanima večino le rezultati – rekordi. Vsaka specialistična dejavnost vključno s športno terja od posameznika predvsem specifične napore, toda sčasoma se pokaže, da človeku enostranosti škodujejo. Tudi na drugih področjih dejavnosti se pokaže, da bi poleg realne pragmatične politike rabili še politiko hrepenenja oz. možnega razvoja.             

Zdi se, da nam skuša Bergson posredovati izkušnjo o plodni izmenjavi razumskega in intuitivnega delovanja. Z občasnim simbolnim delovanjem smo stalno na meji med  izgubljenimi in na novo pridobljenimi simpatijami svetov. To je podobno pulziranju vesolja. Rabimo umike – defenzive za nova približevanja. Prav zaradi deviacij in krize je ponovno aktualen. Racionalno-materialistične družbe se ne da enostavno nadomestiti z emocionalno in socialno. 
Idealnega preseka med pedagogiko kapitala in pedagogiko človeka nima smisla iskati, ker je takšna zastavitev sicer prikladna za oprijemališča 'miselnih ograj', ni pa socialno realna. Obe 'pedagogiki'  se produktivno in kontra-produktivno prepletata. To, kar smo želeli opozoriti v tem prispevku je, da je sicer treba pokazati na nekatere razsežnosti obeh in na zasilno razlikovanje dobrih in slabih strani ene in druge. Blochova hoja človeka z obema nogama, pomeni, da upoštevamo obenem socialno realnost in utopično upanje. Razbitja in celote se vsakokrat izkazujejo v drugi luči. Bergson povezuje 'strdke' in psihosocialno dinamiko.     
Literatura

- Arroyo, S.  (2010). Baar, Mario - avtor dodatnega besedila. Medosebna astrologija : ener getski faktorji v ljubezni, spolnosti in kompatibilnosti. Ljubljana : Hermes IPAL, založba Instituta za psihološko astrologijo in psihoanalizo.
- Bergson, H. (1970). Oevres. Paris, PUF. 
- Borges, J., L. (2000).  Povijest vječnosti. Zagreb : Zagrebačka naklada. 
- Bourdieu, P. (2002). Praktični čut. I. Ljubljana, SH.
- Campbell, J. (2009). Poti do sreče. Ljubljana, Eno.
- Cantalamessa, R. (2004). Evharistija, naše posvečenje. Ljubljana, Slovenska kapucinska provinca.  
- Capra, F. (1984). The tao of physics : an exploration of the parallels between modern physics and eastern mysticism. 2nd ed., revised and updated. Toronto [etc.] : Bantam Books.
- Capuder (2008). Henri Bergson, intuicija in misel. Celje, MD.
- Gamm, R. (2010). Izurite svoje možgane : skrivnosti uspeha spominskega genija : [povečajte učinkovitost svojega učenja in pomnjenja]. 1. izd. Tržič : Učila International.
- Florida, R.  L. (2005). Vzpon ustvarjalnega razreda : in kako ta spreminja delo, prosti čas, skupnost in vsakodnevno življenje. Velenje : IPAK, Inštitut za simbolno analizo in razvoj informacijskih tehnologij. 
- Jelovšek, J. (2006): Merjenje intelektualnega kapitala v izbranih slovenskih podjetjih – diplomsko delo, Ekonomska fakulteta univerze v Ljubljani;
-Jung, C.G. 1933 (1994). Sodobni človek išče dušo. Ljubljana, Julija Pergar.
- Jung, C. G. 1952, 1954, 1976 (1995). Arhetipi, kolektivno nezavedno, sinhroniciteta; izbrani spisi. Maribor, Katedra.
- Kolaković, M (2003) Teorija intelektualnog kapitala, Pregledno delo. Zagreb, Ekonomska fakulteta Sveučilišta u Zagrebu.
- Kojc, M. (1989). Učbenik življenja. Ljubljana, Sohia.
- Kojc, M. (2005). Razsvetljeni človek. Ljubljana. 
- Kroflič, R. , Kratsborn, W. (2006).  Razprava na Agori o identiteti mnogih izbir : Agora, 2. 9. 2006. V: 2000. Št. 186/187/188 (2006), str. 150-156.
- Lindhal, K. (2008). Sveta umetnost poslušanja. 40 razmislekov o tem, kako negovati to duhovno vajo. Ljubljana, Govinda.
- McTaggart, L. 2002 (2004). Polje; Po sledi nevidnih sil v vesolju. Ljubljana, Ara.
- Možina, S. (2008) Skrita vrednost podjetja ali intelektualni kapital, Industrijska demokracija, št. 12/2008. Kranj, ŠCID.
- Paul, H. (1992). Deutsches Woerterbuch. 9. Auflage. Tuebingen, Max Niemayer Verlag. 
- Panju, M. (2010). Strategije za spodbujanje čustvene inteligentnost v razredu. Ljubljana: Modrijan.  
- Roth, G. (2004).  Arrien, Angeles - avtor dodatnega besedila. Potovanje do ekstaze : pot zdravljenja neukročenega duha. Ljubljana : Ara. 
- Scharmer, T. (2007). Theory U: Leading from the Future as it Emerges.  
- Sousa, D. (1991). How the Brain Learns. Thousand Oaks, Ca, Corvin Press..     
- Ule, M. (2008). Za vedno mladi? Socialna psihologija odraščanja. Ljubljana, FDV.
- Yunus, M. (2009).   Novemu kapitalizmu naproti : socialno podjetništvo za svet brez revščine. 1. izd. Tržič : Učila International.
- Zohar, D. Marshall, I. (2006). Duhovni kapital. Bogastvo, od katerega živimo. Ljubljana, Tozd.
- Zrim Martinjak, N. (2006). Socialna pedagogika v kontekstu socializacijskih politik in koncepta socialnega kapitala. Socialna pedagogika, 2006, L. 10, št. 2, str. 169-180.  
- Želj, T. (2007). Pilates kot način življenja. Sokol, Revija za šport in prosti čas. Št. 2, str. 42 

Viri:

- Gabor, P. (2008). Sinhroniciteta in teorija polja ničte točke. Blogoantropologija. Spletne strani: 
- Fitnes za možgane. Misteriji, 2008. glej splet http://www.masazni-stoli.si/ index.php?subpage=brainlight&id=7. (25. 5. 2010)